Справа № 149/2590/25
Провадження № 22-ц/801/639/2026
Категорія: 45
Головуючий у суді 1-ї інстанції Гончарук-Аліфанова О. Ю.
Доповідач:Рибчинський В. П.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2026 року	Справа № 149/2590/25	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати 
у цивільних справах:
судді-доповідача Рибчинського В.П.,
суддів Голоти Л.О., Оніщука В.В., 
за участю секретаря судового засідання Литвин Ю.О.,  ОСОБА_1 та її представника – адвоката Поворознюка Б.М., представника ОСОБА_2 – адвоката Зубаня О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 – адвоката Зубаня Олександра Олександровича на рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 29 грудня 2025 року у цивільній справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної здоров`ю внаслідок вчинення кримінального правопорушення,

в с т а н о в и в: 

У серпні 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної здоров`ю внаслідок вчинення кримінального правопорушення, мотивуючи свої вимоги тим, що 08 липня 2020 року між подружжям (на той час) нею та ОСОБА_2 виник конфлікт, під час якого ОСОБА_2 схопив її за кисть правої руки та почав із прикладенням значної фізичної сили вигинати їй пальці рук, щоб забрати належний їй мобільний телефон. Оскільки через неправомірні дії ОСОБА_2 їй було заподіяно тілесні ушкодження, а саме закритий перелом основи четвертої п`ясної кістки правої кисті, вона звернулась до правоохоронних органів. На підставі заяви слідчим Тульчинського ВП Немирівського РВП ГУНП у Вінницькій області було внесено відомості до ЄРДР № 12020020310000275 за ч. 1 ст. 122 КК України, та після проведення досудового розслідування скеровано до суду обвинувальний акт відносно ОСОБА_2 за ст. 128 КК України. Вказане кримінальне провадження було закрито у зв`язку із закінченням строків давності. 
Вказує, що протиправними діями ОСОБА_2 їй було завдано моральної шкоди, яка згідно висновку судової психологічної експертизи становить 98735,00 грн та матеріальної шкоди в розмірі 13 644,56 грн, яка складається із вартості телефону, витрат на лікування та на проїзд до суду для участі в судових засіданнях. Таким чином, просить стягнути з відповідача на її корить 13 644,56 грн матеріальної шкоди, 98 735,00 грн моральної шкоди та 5 000,00 грн витрат на правничу допомогу.
Рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 29 грудня 2025 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 5 838 (п`ять тисяч вісімсот тридцять вісім) гривень 77 (сімдесят сім) копійок та моральну шкоду в розмірі 98 735 (дев`яності вісім тисяч сімсот тридцять п`ять) гривень.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені витрати на правничу допомогу в розмірі 4 920 (чотири тисячі дев`ятсот двадцять гривень).
Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави (Отримувач коштів: ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106, Код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783, Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), Рахунок отримувача: UA908999980313111256000026001, код класифікації доходів бюджету: 22030106) судовий збір в розмірі 1 191 (одна тисяча сто дев`яносто одна) гривня 80 (вісімдесят) копійок.
Частину судового збору в розмірі 19 (дев`ятнадцять) грн. 40 (сорок) коп. компенсовано за рахунок держави, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Не погоджуючись з таким рішенням суду представник ОСОБА_2 – адвокат Зубань О.О. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити. 
У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 – адвокат Поворознюк Б.М. просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін як законне та обґрунтоване. Також просив стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3 000 грн судових витрат на професійну правничу допомогу.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази в їх сукупності, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного. 
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції відповідає цим вимогам.
Судом встановлено, що 04 серпня 2020 року на підставі заяви ОСОБА_1 про те, що 08 липня 2020 року між 23-24 год, її чоловік ОСОБА_2 в їхній квартирі в АДРЕСА_1 , спричинив їх середньої важкості тілесні ушкодження, у вигляді перелому основи четвертої п`ясної кістки правої кисті, до ЄРДР було внесено відомості за № 12020020310000275. Правова кваліфікація кримінального правопорушення: ч. 1 ст. 122 КК України (а.с. 11, 12, 13,14).
Позивачка ОСОБА_1 визнана в даному кримінальному провадженні потерпілою та допитана 05 серпня 2020 року. ЇЇ покази на стадії досудового розслідування відповідають показам, наданим в суді у даній справі (а.с. 15, 16, 17).
В межах досудового розслідування кримінального провадження № 12020020310000275 слідчими було проведено ряд слідчих дій: призначено судово-медичну, додаткову судово-медичну, судово-товарознавчу та судово-психологічну експертизи (а.с. 26, 28, 31, 35), крім потерпілої допитано підозрюваного, ряд свідків (а.с. 23-24).
Згідно висновку експерта № 46 від 05 серпня 2020 року, у ОСОБА_1 мало місце тілесне ушкодження у вигляді закритого перелому основи фаланги IV пальця правої п`ясної кістки.
Дане тілесне ушкодження виникло найвірогідніше в термін і за обставин, на які вказує обстежена, тобто при скручуванні пальців правої кисті, і по тяжкості відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеня за відсутністю небезпеки для життя, які спричинили тривалий (більш як 21 день) розлад здоров`я.
Судово - медичні дані, які б підтверджували перелом основи фаланги IV пальця правої кисті внаслідок падіння із стоячого положення з послідуючим ударом (ударами) об тверді тупі предмети, відсутні (а. с. 26-27).
Із висновку експерта № 5 від 25 січня 2021 року, за результатами проведення додаткової судово-медичної експертизи, слідує, що у ОСОБА_1 мало місце тілесне ушкодження у вигляді закритого перелому основи фаланги ІV пальця правої п`ясної кістки.
Дане тілесне ушкодження виникло найвірогідніше в термін і за обставин, на які вказує обстежена, тобто при скручуванні пальців правої кисті, і по тяжкості відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеня за відсутністю небезпеки для життя, які спричинили тривалий (більше як 21 день) розлад здоров`я.
Судово - медичні дані, які б підтверджували перелом основи фаланги IV пальця правої кисті внаслідок падіння із стоячого положення з послідуючим ударом (ударами) об тверді тупі предмети, відсутні.
Характер тілесного ушкодження у вигляді перелому основи фаланги IV пальця правої п`ясної кістки відповідає механізму утворення даного тілесного ушкодження, що підтверджується і при відтворенні обстановки та обставин події (а.с. 29-30).
З висновку експерта № СЕ-19/102-21/2250-ТВ від 11 лютого 2021 року слідує, що ринкова вартість мобільного телефону марки Xiaomi Mi 9 6/64 Gb Ocean Blue на момент його знищення 08 липня 2020 року становила 5 737,67 грн (а.с. 32-34).
Відповідно до рахунку на оплату №TUЦ-0010645 від 30 жовтня 2019 року, вартість телефону Хiaomi MI 9 6/64 GB Ocean Blue на час придбання складала 9 999 грн 90 коп. (а.с. 52).
Згідно інформації, наданої ТОВ "Тех-Лайн" 19 вересня 2025 року на адвокатський запит, вказаний телефон було придбано в кредит ОСОБА_3 (а. с. 142). Дана обставина позивачем не заперечується.
Відповідно до висновку експерта № СЕ-19/102-21/4471-ПС від 08 липня 2022 року, за результатами судової психологічної експертизи, ситуація, що досліджується за справою, є психотравмувальною для потерпілої ОСОБА_1 .
У ОСОБА_1 діагностовано стан психоемоційної напруги, тривожності, який викликаний пережитими подіями, що піддані експертному дослідженню та у свою чергу мають негативний вплив на психоемоційну сферу підекспертної особи в цілому. ЇЇ психоемоційний стан характеризується наявністю пригніченого стану, тривожністю. Пережиті нею події, пов`язані з отриманням тілесних ушкоджень внаслідок дій ОСОБА_2 , спровокували негативні психоемоційні утворювання із переважно соціально-тривожною фабулою.
Сума компенсації завданої ОСОБА_1 моральної шкоди за спричинені тілесні ушкодження складає матеріальний еквівалент 15, 19 мінімальних заробітних плат, розмір якої на день складання висновку становила 6 500 грн, таким чином орієнтовний розмір моральної шкоди складає 98 735 грн.
Можливий розмір за завдані страждання (моральну шкоду) внаслідок спричинених тілесних ушкоджень середньої тяжкості ОСОБА_1 складає 15,19 мінімальних заробітних плат, розмір яких установлюється рівним розміру мінімальної заробітної плати в Україні, чинному на момент винесення рішення суду (або у грошовому еквіваленті на момент складання даного висновку експерта - 98 735 грн (а.с. 36-49).
25 жовтня 2022 року відповідачу ОСОБА_2 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України (а.с. 18-19).
В грудні 2022 року до Тульчинського районного суду Вінницької області було скеровано обвинувальний акт відносно ОСОБА_2 та відкрито судове провадження (а.с. 20, 25).
Відповідно до вказаного обвинувального акту, ОСОБА_2 , обвинувачувався у тому, що 08 липня 2020 року, біля 23 год 00 хв., він перебуваючи у житловому будинку, що за адресою: АДРЕСА_1 , на ґрунті довготривалих неприязних відносин, в черговий раз спровокував конфлікт зі своєю, на той час, дружиною ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
В ході виниклого конфлікту, ОСОБА_2 із власної необережності, що виразилась у формі кримінальної протиправної недбалості, не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен був та міг передбачити, при спробі відібрати мобільний телефон у ОСОБА_1 , не маючи при цьому прямого умислу на заподіяння тілесних ушкоджень, своїми руками скрутив пальці правої кисті ОСОБА_1 в результаті чого, остання отримала тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому основи фаланги четвертого пальця правої п`ясної кістки.
Своїми необережними діями ОСОБА_2 заподіяв потерпілій ОСОБА_1 тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому основи фаланги четвертого пальця правої п`ясної кістки, які за ступенем тяжкості відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості за відсутності небезпеки для життя, що спричинили тривалий( більш як 21 день) розлад здоров`я.
Таким чином, ОСОБА_2 обвинувачувався у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України, а саме в необережному спричиненні середньої тяжкості тілесного ушкодження (а. с. 21-22).
У даному кримінальному провадженні ОСОБА_1 26 грудня 2022 року було заявлено цивільний позов до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди (а.с. 50-51, матеріали справи № 148/2042/22).
Ухвалою Тульчинського районного суду Вінницької області від 27 листопада 2024 року кримінальне провадження № 12020020310000275 від 04 серпня 2020 року за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України закрито, ОСОБА_2 звільнено від кримінальної відповідальності, передбаченої ст. 128 КК України, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_1 до обвинуваченого ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди залишено без розгляду.
При цьому за змістом зазначеної ухвали заява про закриття кримінального провадження було подана стороною захисту, ОСОБА_2 вину не визнав, однак клопотання про закриття провадження підтримав, зазначивши, що як суть обвинувачення, так і підстава звільнення від кримінальної відповідальності йому зрозуміла, зокрема те, що закриття провадження за строками не означає його виправдання, тобто, що ця підстава не є реабілітуючою. Також ОСОБА_1 було роз`яснено право заперечувати проти закриття провадження і продовження в такому разі судового розгляду в загальному порядку(а.с. 64-66).
Згідно показів малолітнього свідка ОСОБА_4 під час досудового розслідування кримінального провадження, він пам`ятає старий телефон його мами, яким він користувався, щоб грати. Цей телефон був у білому чохлі на магніті, його мамі подарували дідусь з бабусею по лінії його батька, у кухні, в присутності його сестри ОСОБА_5 . Той телефон зламав батько, коли вони всі були в кімнаті. Він забрав телефон в мами та розламав його об коліно, потім уламки поніс в гараж, звідки не приносив. Після події у мами був білий бинт на руці (а. с. 73).
Під час слідчого експерименту в кримінальному провадженні, який проводився за участю ОСОБА_1 , судово-медичного експерта, позивач показала, як відбувалась подія нанесення їй тілесного ушкодження (а. с. 73).
Із наданих позивачем чеків та видаткових накладних вбачається, що 09 липня 2020 року та 30 липня 2020 року на лікування нею було витрачено 101,10 грн, з яких 41,10 грн - на придбання рукавиць та бинтів, 25,00 грн та 35,00 грн - на рентген-плівки (а.с. 53).
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що неправомірними діями відповідача ОСОБА_2 позивачці ОСОБА_1 було завдано моральну шкоду, що негативно позначилося на її стані та призвело до моральних страждань. Визначаючи розмір моральної шкоди, що підлягає відшкодуванню, суд врахував висновки експерта, обставини справи, характер та обсяг страждань, та немайнових втрат, яких зазнала позивач, а також значну тривалість душевних переживань, у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї відповідача, зокрема те, що позивач вимушена була змінити місце проживання, роботу, через звернення до правоохоронних органів щодо дій чоловіка, в неї погіршились стосунки з донькою, позивач боялась та продовжує боятись розголосу та публічного осуду, вимушеність потерпілої витрачати свій особистий час для звернення до правоохоронних органів, до судів, необхідністю неодноразового прибуття як до органу досудового розслідування, так і в судові засідання, що, загалом триває більше п`яти років, тому наведені обставини призвели до значної зміни звичайного укладу та способу життя ОСОБА_1 , порушили її звичний життєвий ритм.
Також, районний суд вказав, що позивачем доведено належність їй телефону марки Xiaomi Mi 9, вартістю 5 737,67 грн, який був знищений відповідачем в результаті вчинення ним протиправного діяння, вартість вказаного майна підлягає відшкодуванню відповідачем. Крім того, заявлені витрати позивача на лікування в розмірі - 101,10 грн, також підлягають стягненню з відповідача на підставі ч. 1 ст. 1195 ЦК України, оскільки надані на їх підтвердження докази відповідають місцю, часу та характеру нанесених позивачу тілесних ушкоджень.
Вирішуючи питання щодо стягнення витрат на пальне, суд зауважив, що такі витрати можуть бути відшкодовані у розмірі витрат на паливно-мастильні матеріали, з урахуванням встановлених норм за 1 кілометр пробігу, якщо вони підтверджені документально. Позивачем надано фіскальні чеки на купівлю бензину на суму 7 805,79 грн. Разом з тим, доказів того, яким транспортом користувався позивач, яку відстань та звідки вона проїхала, суду не надано, таким чином позовні вимоги в цій частині не доведено.
За таких обставин, суд частково задовольнив вимоги позивача щодо стягнення матеріальної шкоди в розмірі 5 838,77 грн. 
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.
Статтями 15, 16 ЦК України, статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.
Згідно з положеннями ч. 1, ч. 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.
У п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (з наступними змінами) роз`яснено, що, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, завдана фізичній особі, майну фізичної особи чи майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.
Отже, матеріальна та моральна шкода, завдана фізичній особі, підлягає відшкодуванню у повному обсязі особою, яка її завдала, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.
Відповідно до статті 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.
Зі змісту цієї норми вбачається, що шкода, завдана фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, складається з втраченого заробітку (доходу), додаткових витрат, викликаних необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Тобто будь-які витрати, які стягуються на користь потерпілого на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язані з лікуванням та заходами, спрямованими на відновлення здоров`я.
Специфіка шкоди, яка завдана здоров`ю, полягає також і в тому, що вона не може бути відшкодована в натурі та оцінена в грошовому еквіваленті. Саме тому об`єктом відшкодування буде не зазначена шкода, а лише майнові втрати, що зазнала фізична особа, внаслідок завдання цієї шкоди. До таких втрат законодавець відносить: а) заробіток (дохід), втрачений потерпілим внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності; б) додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Однак цей перелік є орієнтовним і у випадку, коли потерпілий має ще й інші втрати, які пов`язані з відповідним ушкодженням здоров`я, то він має право вимагати і їх відшкодування.
Відповідне тлумачення викладено у постанові Верховного Суду від 18 березня 2019 року у справі № 311/2467/16-ц, провадження № 61-30575св18.
Згідно положень ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Інститут звільнення від кримінальної відповідальності не означає декриміналізації діяння, а звільняє конкретних осіб від відповідальності за злочин, що ними було вчинено.
Отже, звільнення від кримінальної відповідальності не означає виправдання особи чи визнання її невинуватою. У такому випадку КК України виходить із встановлення факту вчинення особою кримінально-караного діяння, тому вказані підстави звільнення від кримінальної відповідальності є нереабілітуючими. У в такому разі потерпілий не позбавлений можливості звернутися до суду з позовом про відшкодування заподіяної злочином шкоди в порядку цивільного судочинства.
Відповідний висновок Верховний Суд виклав у постановах, від 14 лютого 2018 року в справі № 398/571/15 (провадження № 61-2505 св 18),від 17 листопада 2020 року в справі № 333/6733/16-к (провадження № 51-4179км20), від 17 серпня 2022 року в справі № 346/4425/18 (провадження № 61-7008св21).
Подібна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27 лютого 2023 року в справі № 367/6377/17 (провадження № 61-975св23).
Кримінальне провадження щодо ОСОБА_2 було закрито не з причин відсутності події або складу злочину, а у зв`язку із закінченням строків давності, що є нереабілітуючими обставинами. Звільнення від кримінальної відповідальності за статтею 49 КК України не звільняє особу від обов`язку відшкодувати заподіяну кримінальним правопорушенням шкоду, в тому числі моральну шкоду.
Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні "трансформують" шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування "обчислює" шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновлення стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (див.: постанову Верховного Суду від 25 травня 2022 року у справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22).
Абзац другий частини третьої статті 23 ЦК України, у якому вжитий термін "інші обставини, які мають істотне значення" саме тому і не визначає повний перелік цих обставин, оскільки вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду. Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати (див.: постанову Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року у справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21).
Стаття 1167 ЦК України передбачає загальні підстави відповідальності за спричинену моральну шкоду в позадовоговірних відносинах, зокрема, встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Отже, моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання.
З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для відшкодування моральної шкоди, яка заподіяна позивачці внаслідок протиправних дій відповідача, оскільки доведеними є всі елементи цивільного правопорушення, а саме шкода, встановлення факту протиправної поведінки відповідача, наявності причинного зв`язку між ними та вина заподіювача шкоди. 
Розмір моральної шкоди стягнутий за судовим рішенням, на думку колегії суддів є співмірним із заподіяною моральною шкодою, завданою позивачу та відповідає принципам справедливості, розумності та об`єктивності, співвідноситься із ступенем доведеності розміру такої шкоди та буде достатньою сатисфакцією.
Також суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 5 838,77 грн, що включає в себе вартість мобільного телефону марки «Xiaomi Mi 9», який належав позивачці та був знищений відповідачем в результаті вчинення ним протиправного діяння, а також витрати позивача на лікування в розмірі 101,10 грн, оскільки надані на їх підтвердження докази відповідають місцю, часу та характеру нанесених позивачу тілесних ушкоджень.
Доводи апелянта про те, що вина ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення не доведена, оскільки кримінальне провадження закрито на підставі ухвали Тульчинського районного суду Вінницької області від 27.11.2024 року, а в ухвалі вказано, що ОСОБА_2 своєї вини не визнає колегія суддів до уваги не бере, так як виправдувального вироку у кримінальному провадженні немає, а закриття справи у зв`язку з закінченням строку давності не звільняє особу від обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду. У цій справі обов`язок щодо спростування доводів позивачки та доведення відсутності вини ОСОБА_2 у завданні ним шкоди покладається на сторону відповідача (оскільки він заперечував проти позовних вимог), який будь-яких належних та допустимих доказів на спростування презумпції вини заподіювача шкоди та позиції позивача не надав.
З урахуванням встановлених обставин справи, на підставі досліджених письмових доказів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивачкою доведено наявність факту заподіяння їй діями відповідача моральної шкоди, та те, що між такими діями та заподіяною шкодою, є безпосередній причинний зв`язок, а відповідачем не спростовано відсутність протиправності дій та вини в завданні такої моральної шкоди.
Також судова колегія не бере до уваги посилання апелянта на те, що судом першої інстанції безпідставно взято до уваги висновок судово-психологічної експертизи, оскільки такий висновок є неповним, експертом з`ясовано не всі обставини.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Статтею 110 ЦПК України визначено, що висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.
Враховуючи встановлений факт наявності вини в діях відповідача та виходячи з вищевикладеного, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивачу завдано моральної шкоди, яка підлягає стягненню.
Визначаючи розмір моральної шкоди, що підлягає відшкодуванню, суд першої інстанції врахував висновки експерта, обставини справи, характер та обсяг страждань, та немайнових втрат, яких зазнала позивачка, а також високий рівень та значну тривалість її моральних страждань і душевних переживань, у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї відповідача, зокрема те, що позивач вимушена була змінити місце проживання, роботу, через звернення до правоохоронних органів щодо дій чоловіка, в неї погіршились стосунки з донькою, позивач боялась та продовжує боятись розголосу та публічного осуду, вимушеність потерпілої витрачати свій особистий час для звернення до правоохоронних органів, до судів, необхідністю неодноразового прибуття як до органу досудового розслідування, так і в судові засідання, що, загалом триває більше п`яти років, тому наведені обставини призвели до значної зміни звичайного укладу та способу життя ОСОБА_1 , порушили її звичний життєвий ритм.
З урахуванням наведеного, розмір моральної шкоди, зазначений у висновку експерта, є обґрунтованим та таким, що відповідає як обсягу страждань позивачки, так і характеру її немайнових втрат. При цьому, вказаний розмір відшкодування моральної шкоди являється достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої, не призводить до її безпідставного збагачення, та у жодному разі не являється покаранням винної особи.
Таким чином, доводи апеляційної скарги спростовуються встановленими судом обставинами справи і по суті зводяться до незгоди з висновками суду стосовно установлення цих обставин, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.
Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку, дійшов правильного висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.
Разом з тим, одночасно з поданням відзиву, представник ОСОБА_1 - адвокат ПоворознюкБ.М. подав клопотання про стягнення судових витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги в розмірі 3 000 грн, а саме за складання та подання відзиву на апеляційну скаргу..
На підтвердження розміру витрат на правничу допомогу адвокат надав договір про надання правничої допомоги по цивільній справі від 09.02.2026 року, ордер про надання правничої допомоги, детальний опис робіт (наданих послуг), чек про отримання від ОСОБА_1 готівкою 3 000 грн згідно договору про надання правничої допомоги по цивільній справі від 09.02.2026 року.
Враховуючи відсутність заперечень іншої сторони щодо розміру витрат на правничу допомогу, колегія суддів приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати, пов`язані з наданням правничої допомоги в розмірі 3 000 грн.
Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 – адвоката Зубаня Олександра Олександровича залишити без задоволення.
Рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 29 грудня 2025 року залишити без змін.
Стягнути з  ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 3 000 грн на професійну правничу допомогу.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та, відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.
Повний текст судового рішення складено 19 березня 2026 року.

Суддя-доповідач:    В.П. Рибчинський
Судді:      Л.О. Голота
В.В. Оніщук