Справа № 953/4139/26 
н/п 1-кп/953/704/26 
ВИРОК 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

"22" квітня 2026 р. Київський районний суд м. Харкова в складі:
головуючого – судді ОСОБА_1 ,
при секретарі – ОСОБА_2 ,
за участю прокурора - ОСОБА_3 ,
обвинуваченого – ОСОБА_4 ,
захисника - адвоката ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження № 62025170020019949 від 29.11.2025 за обвинуваченням: 
ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Максимівка Сахновщанського району Харківської області, громадянина України, українець, холостого, не працевлаштованого, військовослужбовця в/ч НОМЕР_1 , з середньою освітою, мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше в силу ст. 89 КК України не судимого,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 5 ст. 407 КК України, -
ВСТАНОВИВ:

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 247 від 01 вересня 2025, солдата ОСОБА_4 зараховано на усі види забезпечень, а також призначено на посаду водія - електрика 3 відділення ударних безпілотних авіаційних комплексів 5 взводу авіаційних комплексів батальйону безпілотних систем військової частини НОМЕР_1 .
Відповідно до вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. ст. 1,2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги, ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України ОСОБА_4 під час проходження військової служби повинен свято та непорушно дотримуватись Конституції України і законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов`язки та бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, забезпечувати недоторканність державного кордону та охорону суверенних прав України, не допускати негідних вчинків та стримувати від них інших, про все, що сталося з ним і стосується виконання службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження зобов`язаний доповідати безпосередньому начальникові. Крім цього, згідно вищевказаних положень нормативно-правових актів, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Відповідно до статей 129, 130, 199 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, необхідність забезпечення у військовій частині постійної бойової готовності, проведення занять з бойової підготовки, підтримання внутрішнього порядку, військової дисципліни та виконання службових обов`язків, зобов`язують військовослужбовців у службовий час постійно знаходитись в розташуванні військової частини або місці служби і не залишати їх без дозволу командира (начальника).
Відповідно до п. п. 1, 3 ч. З ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять), чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).
Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджено Верховною радою України, у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 год. ЗО хв. 24.02.2022 строком на 30 діб, який неодноразово продовжено та який діє на теперішній час.
Відповідно до акту службового розслідування військової частини НОМЕР_1 та рапорту від 22.10.2025 командира батальйону безпілотних систем військової частин НОМЕР_1 майора ОСОБА_6 , встановлено, що 22.10.2025 о 20:30 було виявлено відсутність водія - електрика 3 відділення ударних безпілотних авіаційних комплексів 5 взводу авіаційних комплексів батальйону безпілотних систем військової частини НОМЕР_1 , ОСОБА_4 , у розташуванні військової частини НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_2 (більш детальна інформація не розголошується в умовах воєнного стану). Командуванню про причини самовільного залишення військової частини ОСОБА_4 , не доповів, хоча об`єктивно повинен був і міг це зробити, відтак останній у період часу з 22.10.2025 став проводити час на власний розсуд поза межами військової частини НОМЕР_1 , не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та, не вживаючи жодних заходів для з`явлення у військову частину чи звернення до органів військового управління, за наявності реальної можливості для цього, тобто вчинив самовільне залишення військової частини військовослужбовцем в умовах воєнного стану.
Реалізуючи свій злочинний умисел, солдат ОСОБА_4 в порушення вищевказаних нормативно-правових актів, діючи з прямим умислом, а саме усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою тимчасово ухилитися від військової служби та з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, без відповідних дозволів командирів та начальників, за відсутності законних підстав та поважних причин з 22.10.2025 самовільно залишив військову частину та перебував поза її межами до 26.03.2026, тобто до обрання відносно останнього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
За час відсутності на службі ОСОБА_4 обов`язки з військової служби за посадою не виконував, в медичні установи не звертався, правоохоронні органи, органи державної влади або органи місцевого самоврядування про свою належність до військової служби, про вчинене ним ухилення від військової служби та про його причини не повідомляв, вільний час проводив на власний розсуд до 26.03.2026. 
Згідно Указу Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану», затвердженого Верховною Радою України 24.02.2022 (№2102-ІХ), пункту № 31 частини першої статті 85 Конституції України та статті 5 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» по всій території України введено військовий стан, у зв`язку із військовою агресією рф проти України.
Також, згідно з Указом Президента України № 133/2022 від 14.03.2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України № 2ІІУ-ІХ від 15.03.2022 та у подальшому неодноразово продовженого, який діє по теперішній час.
Крім того, 22.02.2026 року, більш точний час встановити не представилось можливим, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 перебуваючи за адресою АДРЕСА_3 , разом зі своїми знайомими побачив як ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , залишив без нагляду свій мобільний телефон. В цей час у ОСОБА_4 виник раптовий злочинний корисливий умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна.
Так, в подальшому ОСОБА_4 , реалізуючи свій раптовий злочинний корисливий умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, шляхом вільного доступу, в умовах воєнного стану, з корисливих мотивів, з метою незаконного особистого збагачення за рахунок чужого майна, усвідомлюючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, взяв мобільний телефон синього кольору ТМ «Redmi Note 14» «Ocean Blue» 8 GB RAM256 GB ROM Imei 1: НОМЕР_2 , Imei 2: НОМЕР_3 , вартість якого згідно висновку судово-товарознавчої експертизи №3735 від 12.03.2026 становить - 7301 грн. 70 коп., який поклав до кишені власного одягу, таким чином привласнивши вище вказане.
Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу направленого, на таємне викрадення чужого майна з корисливих мотивів,  ОСОБА_4 , усвідомлюючи, що у будь - який час може бути викритий потерпілим, утримуючи при собі мобільний телефон залишив місце вчинення кримінального правопорушення, таким чином, викрав вказане майно, обернувши його на свою користь та в подальшому розпорядившись ним на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_7 матеріальну шкоду на вищевказану суму.
Дотримуючись засад кримінального судочинства, а саме доступу до правосуддя і змагальності сторін та свободи в поданні ними доказів, відповідно до вимог ст. 351 КПК України, допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 , свою провину в інкримінованих йому злочинах визнав повністю, пояснив суду, що скоїв злочини саме так як вказано в обвинувальному акті. Фактичні обставини справи, кваліфікацію злочинів, а також наслідки злочинів не оспорює. 
Потерпілий ОСОБА_7 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, в порядку вимог ст. 135 КПК України, що відповідно до вимог ст. 325 КПК України не є перешкодою для проведення судового розгляду. Відповідно до наданої до суду заяви просив розглядати справу без його участі, та цивільний позов не заявляв.
Обвинувачений вважав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ним не оспорюються. Цю позицію підтримала і сторона обвинувачення.
Сторони кримінального провадження під час судового розгляду клопотань про визнання доказів недопустимими не подавали.
Судом роз`яснені положення ч. 3 ст. 349 КПК України, учасникам процесу вони зрозумілі.
Беручи до уваги повне визнання обвинуваченим ОСОБА_4 , своєї вини, а також те, що сторони не піддають сумніву фактичні обставини справи, відсутність у суду сумніву в правильності розуміння обвинуваченим змісту цих обставин, добровільності та істинності його позиції, суд, заслухавши думку учасників судового розгляду, які не заперечували проти недоцільності дослідження доказів щодо тих обставин, які ними не оспорюються, розглянув дане кримінальне провадження в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, попередньо роз`яснивши наслідки такого порядку дослідження доказів, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням матеріалів досудового розслідування, зокрема даних, що характеризують особу обвинуваченого. 
Суд проводив розгляд даного кримінального провадження лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту. 
Аналізуючи обставини, що визнаються учасниками судового провадження, суд дійшов висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 в обсязі пред`явленого обвинувачення (ст. 337 КПК України) є доведеною. 
Дії  ОСОБА_4 суд кваліфікує за:
- ч. 4 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану;
- ч. 5 ст. 407 КК України, тобто самовільне залишення військової частини військовослужбовцем без поважних причин, тривалістю понад три доби, вчиненому в умовах воєнного стану.
Така юридична оцінка дій обвинуваченого відповідає фактичним обставинам, встановленим по справі.
Даними, що характеризують особу обвинуваченого встановлено, що він холостий, із середньою освітою, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, має постійне місце проживання, в силу ст. 89 КК України не судимий.
Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 відповідно до ст. 66 КК України, суд вважає щире каяття.
При цьому, судом враховується, що щире каяття ОСОБА_4 проявилося в критичній оцінці ним свого діяння шляхом визнання вини, запевнення, що він більше подібного не вчинить і бажає виправитись.
Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд виходить із положень ст. ст. 50, 65 КК України, враховує принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, характер і ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які згідно з ст. 12 КК України є тяжкими злочинами, наявність пом`якшуючої та відсутність обтяжуючих покарання обставин, дані про особу винного, його відношення до скоєного, у зв`язку з чим суд вважає можливим призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання в межах санкції ч. 4 ст. 185 КК України та ч. 5 ст. 407 КК України у виді позбавлення волі.
Оскільки, ОСОБА_4 вчинив кримінальні правопорушення, передбачені різними статтями Особливої частини КК України, за жодне з яких його не було засуджено необхідно застосувати до нього положення частини першої статті 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, та призначити покарання за сукупністю кримінальних правопорушень у вигляді позбавлення волі.
Таке покарання, на переконання суду, є справедливим і достатнім для виправлення ОСОБА_4 та відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності. 
При призначенні остаточного покарання немає правових підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 вимог статті 69 КК України (призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом) та вимог статті 75 КК України (звільнення від відбування покарання з випробуванням). 
Визначаючи покарання суд враховує, що воно має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими так і іншими особами.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 слід рахувати з дня ухвалення вироку - з 22.04.2026 року.
Відповідно до вимог ст. 72 КК України необхідно зарахувати до строку покарання  ОСОБА_4 строк його попереднього ув`язнення (тримання під вартою) з 26.03.2026 року по 21.04.2026 року включно, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор» до набрання вироком законної сили – залишити без змін. 
Цивільний позов потерпілим ОСОБА_7 до обвинуваченого не заявлено.
Згідно ст.ст. 118, 122, 124 КПК України суд стягує з ОСОБА_4 на користь держави підтверджені витрати за проведення судової-товарознавчої експертизи № 3735 від 12.03.2026 у розмірі 1 832, 04 грн. 
Долю речових доказів вирішити в порядку ст. 100 КПК України, при цьому скасувавши арешт, накладений ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 10.03.2026 на майно, у відповідності до ч. 4 ст. 174 КПК України.
Керуючись ст. ст. 369, 370, 373, 374 КПК України, суд – 

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 5 ст. 407 КК України, та призначити йому покарання:
- за ч. 4 ст. 185 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі;
- за ч. 5 ст. 407 КК України - у виді 5 (п`яти) років 3 (трьох) місяців позбавлення волі;
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , покарання у виді 5 (п`яти) років 3 (трьох) місяців позбавлення волі.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з дня ухвалення вироку - з 22.04.2026 року.
Відповідно до вимог ст. 72 КК України зарахувати до строку покарання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк його попереднього ув`язнення (тримання під вартою) з 26.03.2026 року по 21.04.2026 року включно, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Продовжити відносно ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення застави, в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор» – до набрання вироком законної сили. 
Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави судові витрати: за проведення судової-товарознавчої експертизи № 3735 від 12.03.2026 у розмірі 1 832 (одна тисяча вісімсот тридцять дві) грн. 04 коп. 
Після набрання вироком законної сили, речові докази, а саме: мобільний телефон ТМ «Redmi Note 14» «Ocean Blue» 8 GB RAM256 GB ROM Imei 1: НОМЕР_2 , Imei 2: НОМЕР_3 , у гумовому чохлі чорного кольору – повернути власнику ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , скасувавши арешт з зазначеного майна, накладений ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 10.03.2026 справа № 953/ 2789/26. 
Вирок може бути оскаржений шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Київський районний суд м. Харкова протягом 30 днів з дня його проголошення, а ОСОБА_4 - в той же строк з моменту вручення йому копії цього вироку.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий - суддя ОСОБА_1