ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
79014, місто Львів, вулиця Личаківська, 128
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17.04.2026 Справа № 914/250/26 
Господарський суд Львівської області у складі судді У.І.Ділай, розглянувши матеріали За позовною заявою: Акціонерного товариства “Ідея Банк”, м.Львів
до відповідача: Фізичної особи-підприємця Пилип`юк Владислава Валентиновича, м.Тернопіль 
про: стягнення 155013,31 грн заборгованості за кредитним договором №КБ03.00211.011728231 від 07.04.2025.
Без участі представників

Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.01.2026, справу №914/250/26 розподілено судді У.І.Ділай.
Ухвалою від 02.02.2026 позов залишено без руху а позивачу надано строк для усунення недоліків, зазначених в ній.
12.02.2026 від позивача надійшла заява, з якою долучено докази усунення недоліків, вказаних в ухвалі суду від 02.02.2026.
Ухвалою від 16.02.2026 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. Розгляд справи призначено в порядку письмового провадження без участі представників сторін. Ухвалу суду скеровано позивачу та відповідачу.
13.03.2026 від позивача надійшла заява, з якою він долучає до матеріалів справи оригінали доказів, долучених до матеріалів справи в копіях. 
13.03.2026 на адресу суду повернувся поштовий конверт з ухвалою суду від 16.02.2026, що скеровувався на адресу відповідача, зазначену у позовній заяві, а саме : вул.Текстильна, 16/81, м.Тернопіль, 46010. При перевірці статусу відстеження поштового відправлення №R067104894515(результат перевірки долучено до матеріалів справи), судом встановлено, що поштове відправлення повернуто на адресу суду за закінченням встановленого терміну зберігання.
Згідно витягу з єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 17.02.20266 Фізична особа-підприємець Пилип’юк Владислав Валентинович зареєстровано за адресою : АДРЕСА_1 . За цією ж адресою скеровано ухвалу суду про відкриття провадження у справі від 16.02.2026.
У постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 24.12.2020 у справі № 902/1025/19 cуд звернув увагу на те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у цьому випадку суду (аналогічний висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б).
Відповідно до п. 4 ч. 6 ст. 242 ГПК України, днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.
У разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною, за відсутності відомостей у суду про наявність у такої сторони інших засобів зв`язку та / або адреси електронної пошти, необхідність зазначення яких у процесуальних документах передбачена статтями 162, 165, 258, 263, 290, 295 ГПК України, і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі (близький за змістом висновок викладено у постановах Верховного Суду від 12.04.2021 у справі № 910/8197/19, від 09.12.2021 у справі № 911/3113/20, від 19.12.2022 у справі №910/1730/22).
Станом на 17.04.2025 від відповідача до суду відзив не надходив.
Відповідач протягом розгляду справи не скористався своїм правом подання відзиву на позовну заяву та надання доказів в порядку статті 80 Господарського процесуального кодексу України. 
Отже, господарським судом виконані всі можливі заходи щодо сповіщення відповідача про час та місце судового засідання.
Стаття 43 Господарського процесуального кодексу України зобов`язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.
Враховуючи те, що норми статті 81 Господарського процесуального кодексу України щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а пункт 3 частини 2 статті 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства - свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом створені належні умови для надання сторонами доказів в обґрунтування своєї правової позиції.
Відповідно до ст.248 Господарського процесуального кодексу України - суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Строк вирішення спору завершився 17.04.2026. Відтак, в суду відсутні підстави для подальшого відкладення розгляду справи поза межами строку, встановленого для вирішення спору у спрощеному позовному провадженні.
У зв`язку з тим, що відповідач не використав наданого законом права на подання відзиву на позов та доказів, а матеріали справи в достатній мірі характеризують взаємовідносини сторін і неявка відповідача не перешкоджає вирішенню спору, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку ч. 9 статті 165 Господарського процесуального кодексу України – за наявними у ній матеріалами.
В процесі розгляду матеріалів справи суд встановив:
07.04.2025 між АТ “Ідея Банк” (надалі - позивач, банк) та Фізична особа-підприємець Пилип`юк Владислава Валентиновича (надалі - відповідач, позичальник, боржник) було укладено кредитний договір №КБ03.00211.011728231, за умовами якого Банк надав Позичальнику кредитні кошти на поповнення обігових коштів в сумі 150000,00 грн зі сплатою фіксованих процентів 0,01 % річних, шляхом перерахування кредитних коштів на поточний рахунок Позичальника НОМЕР_1 (який відкривається автоматично з підписанням Кредитного договору), зі строком користування по 07.04.2028 включно. Перерахування коштів підтверджується меморіальним ордером (належним чином засвідчена копія додається позивачем до матеріалів справи).
Відповідно п. 3.1.1. Кредитного договору комісія за видачу кредитних коштів утримується Банком з суми кредиту в день видачі кредитних коштів.
Згідно п. 3.1.2. комісія за обслуговування кредитної заборгованості нараховується щомісяця, починаючи з дати, надання кредиту та сплачується Позичальником щомісячно в терміни та в розмірах, вказаних у Графіку щомісячних платежів, який наведений в Додатку №1 до даного договору (надалі - Графік щомісячних платежів, Графік платежів, Графік). Базою для нарахування комісії є початкова сума кредиту.
Відповідно до п. 2.5. Кредитного договору датою видачі кредитних коштів є день списання коштів з позичкового рахунку Позичальника.
Згідно з п. 3.2. Кредитного договору проценти нараховуються два рази на місяць за методом “факт/факт”.
Відповідно до п. 3.3. Кредитного договору базою для нарахування процентів є залишок заборгованості за кредитом.
Згідно з п. 3.4. Графік платежів Позичальника за Договором кредиту в розрізі сум погашення кредиту, процентів і комісії за обслуговування кредитної заборгованості є невід`ємною частиною Договору кредиту. Нарахування процентів і комісії за обслуговування кредитної заборгованості припиняється після повного повернення, всієї заборгованості за Договором кредиту, а також у інших випадках, передбачених цим Договором або законом.
Відповідно до п. 4.1. Кредитного договору Позичальник зобов`язаний повернути Банку Кредит у повному обсязі в порядку і в терміни, передбачені цим Договором.
Згідно з п. 4.2. Кредитного договору Позичальник повертає кредит разом з процентами та щомісячною комісією за обслуговування кредитної заборгованості до дня/числа кожного місяця, згідно з Графіком.
Відповідно до п. 4.4. Кредитного договору Позичальник забезпечує наявність на своєму поточному рахунку НОМЕР_1 грошових коштів у сумі, необхідній для сплати щомісячних платежів згідно Графіку.
Згідно з п. 5.2.5. Кредитного договору Банк має право відмовити у видачі Позичальнику Кредиту або його частини та/або вимагати дострокового повернення Кредиту у наступних випадках: 
-наявності обставин, які свідчать про те, що наданий Позичальником Кредит не буде повернуто у строки, визначені цим Договором; 
-надання для здійснення платежів документів, що не відповідають вимогам законодавства та встановленим в Банку правилам;
-надання Позичальником для отримання Кредиту документів/інформації, що І виявилися недостовірними;
-невиконання/неналежного виконання Позичальником зобов`язань, передбачених цим Договором;
-наявності арешту грошових коштів Позичальника на його поточних рахунках в Банку;
-нецільового використання Кредиту або його частини; 
-невиконання грошових зобов`язань за Договором;
-порушення проти Позичальника справи про банкрутство або прийняття рішення про його припинення/ліквідацію;
-у випадку незгоди зі зміною процентної ставки на умовах цього Договору.
При цьому датою, з якої у Банку виникає право вимагати у Позичальника погашення заборгованості за цим Договором в повному обсязі, є наступний банківський день за днем, коли Банку стало відомо про хоча б один з зазначених у п. 5.2.5, цього Договору фактів. Банк письмово повідомляє Позичальника у випадку прийняття рішення про відмову від виплати Кредиту з; зазначених вище підстав. Сторони домовилися, що виникнення зобов`язання Позичальника достроково повернути Кредитору всю заборгованість за цим Договором згідно п. 5.2.5. цього Договору, тягне за собою виконання всіх передбачених цим Договором платіжних зобов`язань Позичальника в строк або термін, що зазначений у відповідній вимозі Банку, яка направляється Позичальнику в порядку, передбаченому п. 12.1. цього Договору. У випадку порушення Позичальником встановленого у відповідній вимозі строку або терміну для погашення всієї заборгованості за цим Договором кінцевий термін погашення кредиту вважається таким, що настав, та Позичальник, зобов`язаний, не пізніше наступного банківського дня після закінчення такого строку або терміну, зазначеного у відповідній вимозі, погасити кредит, нараховані проценти, комісії та інші платежі, встановлені цим Договором.
Як зазначено в позові банк повністю виконав свої зобов`язання щодо видачі кредитних коштів. На підтвердження долучено копію платіжної інструкції №2323053 від 07.04.2026 на суму 150 000,00 грн. (оригінал судом оглянуто). Натомість відповідач не виконав взятих зобов`язань.
За твердженням позивача, відповідач свої зобов`язання по сплаті кредитних коштів належним чином не виконує, у зв`язку з чим утворилась заборгованість: 133336,81 грн тіло кредиту, 5,38 грн прострочені проценти, 21 671,12 грн простроченої плати за обслуговування кредиту.
У зв`язку із невиконанням умов кредитного договору позивач направив відповідачу вимогу про усунення порушення кредитних зобов`язань від 02.12.2025. Згідно з вказаною вимоги AT “Ідея Банк” вимагало терміново, протягом 30 календарних днів з дня направлення вимоги достроково повернути кредит та сплатити інші нараховані платежі за кредитним договором(оригінали доказів скерування судом оглянуто). 
Оскільки заборгованість відповідача не була погашено в добровільному порядку, позивач змушений був звернутись до суду за захистом свого порушеного права.
Спір виник внаслідок того, що відповідач своїх зобов`язань за кредитним договором належно не виконав, у зв’язку з чим позивач звернувся до Господарського суду Львівської області з позовною заявою про стягнення з відповідача 133336,81 грн тіла кредиту, 5,38 грн прострочених процентів, 21671,12 грн простроченої плати за обслуговування кредиту. 
При прийнятті рішення суд виходив із наступного.
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (ст. 11 ЦК України).
Як підтверджено матеріалами справи, позивач та відповідач уклали кредитний договір №КБ03.00211.011728231 від 07.04.2025, у зв`язку з чим набули взаємних прав і обов`язків. 
У матеріалах справи відсутні та сторонами не надані докази визнання недійсним спірного договору чи визнання неукладеним в певній частині. Також відсутні докази про розірвання спірного договору.
Статтею 1054 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Для виконання кредитного договору необхідне вчинення сторонами передбачених умовами договору дій, які призводять до встановлення між ними кредитного правовідношення. Таке відношення встановлюється між сторонами з часу отримання позичальником від банку кредиту. З настанням цієї події договір як підстава для виникнення кредитного правовідношення у повному обсязі вважається таким, що відбувся.
Правовідношення, що виникло, є зобов`язанням. У подальшому сторони в залежності від суб`єктивного становища виконують обов`язок вчинити дію чи здійснюють вимоги, визначені змістом правовідношення, відповідно до умов договору, тобто виконують зобов`язання.
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. ст. 526, 525 ЦК України). 
Згідно з ч.1 ст.1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. 
У п.2.1.6 договору сторони погодили, що термін повернення кредиту – 07.04.2028.
На виконання умов даного договору позивачем надано відповідачу кредитні кошти, що підтверджено платіжною інструкцією №2323053 від 07.04.2025 та випискою по банківському рахунку НОМЕР_1 , долученими до матеріалів справи (оригінали судом оглянуто). Натомість, відповідач не виконав належним чином взяті на себе зобов`язання в частині своєчасного повернення суми кредиту та сплати відсотків за користування кредитом, внаслідок чого виникла заборгованість за кредитом. 
02.12.2025 позивач надіслав відповідачу вимогу від 02.12.2025 вих№12.4.2/КБ03.00211.011728231 про дострокове повернення кредитних коштів, яка залишена останнім без відповіді та задоволення.
Частиною 2 статті 1050 ЦК України визначено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Слід зауважити, що сторони в договорі також передбачили право позивача вимагати дострокового повернення кредиту, процентів, комісій та інших належних до сплати платежів у разі неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за Договором (розділ 5 договору, п.5.2.5 договору).
Суд зазначає, що пред`явлення кредитором вимоги про дострокове виконання зобов`язань за кредитним договором фактично змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення кредитора з такою достроковою вимогою до позичальника в порядку частини 2 статті 1050 ЦК України вважається, що строк виконання кредитного договору в повному обсязі є таким, що настав.
При цьому, у разі пред`явлення до позичальника вимоги в порядку частини 2 статті 1050 ЦК України право кредитора нараховувати передбачені кредитним договором відсотки за користування кредитом припиняється, а кредитор втрачає право нараховувати відсотки після настання терміну повернення, який зазначений ним у відповідному повідомленні/претензії на адресу боржника, оскільки такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови виконання основного зобов`язання з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом, змінив порядок і строк його виконання, припинив подальше кредитування позичальника, змінив строк дії кредитної лінії та термін повернення кредиту (відповідний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 13.11.2024 у справі №916/1950/16 (916/4694/15).
У п. 5.2.5 договору сторони також передбачили, що виникнення зобов`язання позичальника достроково повернути кредитору всю заборгованість за договором тягне за собою виконання всіх передбачених договором платіжних зобов`язань позичальника в строк або термін, що зазначений у відповідній вимозі банку. У випадку порушення позичальником встановленого у відповідній вимозі строку або терміну для погашення всієї заборгованості кінцевий термін погашення кредиту вважається таким, що настав, та позичальник зобов`язаний не пізніше наступного банківського дня після закінчення такого строку або терміну, зазначеного у відповідній вимозі, погасити кредит, нараховані проценти, комісії та інші платежі, встановлені Договором.
У вимозі від 02.12.2025, направленій відповідачу 05.12.2025, позивач встановив тридцятиденний строк від дня надіслання вимоги для дострокового повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитними коштами та комісії за Договором.
Такими діями позивач змінив строк виконання кредитного зобов`язання.
Зважаючи на викладене вище, відповідач зобов`язана була виконати зобов`язання за договором у повному обсязі у строк до 05.01.2026(з врахуванням того що 04.01.2026, останній день строку, припадає на вихідний день) включно.
Відповідач дану обставину не заперечив, не спростував доводів позовної заяви, не надав суду належних та допустимих доказів про наявність інших обставин ніж ті, що досліджені в ході судового розгляду. 
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 96 Цивільного кодексу України, юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями.
Відповідач самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями і така відповідальність не може ставитися у залежність від дій чи бездіяльності будь-яких третіх осіб.
Згідно із ст. 617 Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.
Доказів наявності обставин зазначених у ст. 617 ЦК України, які є підставами звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання відповідачем не подано.
Отже, відповідач своїх зобов`язань не виконав, чим порушив вимоги ч. 2 ст. 193 ГК України, якою передбачено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони.
Враховуючи зазначене та перевіривши наданий позивачем розрахунок позовних вимог, станом на дату прийняття рішення суд відзначає, що обов`язок по поверненню кредитних коштів у повному обсязі настав, заборгованість по кредиту в розмірі 133336,81 грн тіла кредиту, 5,38 грн прострочених процентів позичальника, 21671,12 грн простроченої плати за обслуговування кредиту перед банком належним чином доведена, документально підтверджена та відповідачем не спростована, а тому вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню
Судовий збір покладається на відповідача, оскільки спір виник з його вини.
Керуючись статтями 4, 7, 13, 14, 73, 74, 76-79, 129, 191, 233, 236, 238, 240, 241, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд
ВИРІШИВ:
1.Позов задоволити.
2.Стягнути з Фізичної особи-підприємця Пилип`юк Владислава Валентиновича ( АДРЕСА_2 ; ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства “Ідея Банк” (79008, Львівська область, місто Львів, вулиця Валова, 11; ідентифікаційний код 19390819) 133336,81 грн тіла кредиту, 5,38 грн прострочених процентів, 21671,12 грн простроченої плати за обслуговування кредиту та 2662,40 грн судового збору. 
3.Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки передбачені ст.ст. 241, 256, 257 ГПК України та може бути оскаржено в порядку, визначеному розділом IV Господарського процесуального кодексу України.
Інформацію по справі, яка розглядається можна отримати за наступною веб-адресою: http://lv.arbitr.gov.ua/sud5015.

Повне рішення складено 21.04.2026.

Суддя Уляна ДІЛАЙ