П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 лютого 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/2589/24	

 	Головуючий в 1 інстанції: Дубровна В.А. Дата і місце ухвалення: 22.01.2026р., м. Одеса 	
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду 
у складі:
головуючого – Ступакової І.Г.
суддів – Бітова А.І.
– Лук`янчук О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 22 січня 2026 року за заявою ОСОБА_1 , поданою в порядку статті 378 КАС України, про встановлення чи зміну способу і порядку виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2025 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2025 року по справі №420/2589/24 задоволено частково позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії.
Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не проведення нарахування і виплати середнього грошового забезпечення за затримку повного розрахунку (невиплати в повному обсязі грошового забезпечення з 29.01.2020р. по 30.09.2021р.) у день виключення зі списків особового складу частини (30 вересня 2021 року) ОСОБА_1 і в подальшому з 01 жовтня 2021 року по 24 грудня 2023 року.
Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за весь час затримки повного розрахунку (невиплати в повному обсязі грошового забезпечення з 29.01.2020р. по 30.09.2021р.) з 01 жовтня 2021 року по 23 грудня 2023 року в розмірі 377 197,50 грн.
Судове рішення по справі №420/2589/24 набрало законної сили 15.04.2025р.
29.12.2025р. ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції із заявою, в порядку статті 378 КАС України, про зміну способу і порядку виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2025 року по справі №420/2589/24, шляхом зобов`язання військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 за кодом економічної класифікації видатків бюджету 2112 «Грошове забезпечення військовослужбовців» середнє грошове забезпечення за весь час затримки повного розрахунку (невиплати в повному обсязі грошового забезпечення з 29 січня 2020 року по 30 вересня 2021 року) з 01 жовтня 2021 року по 23 грудня 2023 року в розмірі 377 197,50 грн.
В обґрунтування поданої заяви заявник зазначав, що з дати набрання законної сили судовим рішенням по теперішній час військовою частиною НОМЕР_1 не виконано його у повному обсязі з посиланням на відсутність відповідного фінансування на потреби в коштах для військовослужбовців, звільнених з військової служби (переміщених до інших військових частин), виконання рішень судів та видатків за КЕКВ 2800 «Інші поточні видатки». При цьому, відповідно до роз`яснень Державної казначейської служби України від 02 грудня 2025 року за вих. №15-06-06/26645 нарахування і виплату грошового утримання (забезпечення) військовослужбовців та додаткових виплат на виконання рішень суду необхідно здійснювати за кодом економічної класифікації видатків бюджету 2112 «Грошове забезпечення військовослужбовців». А відтак, для оперативного виконання судового рішення необхідно змінити спосіб його виконання шляхом зобов`язання військової частини НОМЕР_1 нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за весь час затримки повного розрахунку при звільненні за кодом економічної класифікації видатків бюджету 2112 «Грошове забезпечення військовослужбовців». 
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 22 січня 2026 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено. 
Не погоджуючись з вказаною ухвалою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на не повне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також на не правильне застосування норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення питання, просить скасувати ухвалу від 22.01.2026р. та задовольнити подану ним заяву про зміну способу і порядку виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2025 року по справі №420/2589/24.
В своїй скарзі апелянт зазначає, що суд першої інстанції при вирішенні спірного питання необґрунтовано виходив з того, що застосування кодів економічної класифікації видатків при перерахунку і виплаті позивачу середнього грошового забезпечення за конкретним кодом економічної класифікації видатків не поновить право ОСОБА_1 на належне виконання судового рішення, так як безпосередньою причиною тривалого невиконання судового рішення є неналежне фінансування витрат боржника. При цьому, судом першої інстанції не враховано, що тривале невиконання військовою частиною НОМЕР_1 рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2025 року у справі №420/2589/24 зумовлено відсутністю відповідного фінансування на потреби в коштах для військовослужбовців, звільнених з військової служби (переміщених до інших військових частин), виконання рішень судів та видатків саме за КЕКВ 2800 «Інші поточні видатки». Тобто, невиконання судового рішення пов`язано з помилковим застосуванням боржником коду економічної класифікації видатків 2800 «Інші поточні видатки», який не фінансується з бюджету, при цьому правильним кодом економічної класифікації видатків для виконання вказаного судового рішення є 2112 «Грошове забезпечення військовослужбовців».
За наведених обставин, апелянт стверджує, що для оперативного виконання судового рішення необхідно змінити спосіб його виконання шляхом зобов`язання військової частини НОМЕР_1 нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за весь час затримки повного розрахунку при звільненні за кодом економічної класифікації видатків бюджету 2112 «Грошове забезпечення військовослужбовців».
Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі п.1 ч.1 ст.311 КАС України.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Відповідно до статті 14 КАС України судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України.
Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їхніми посадовими та службовими особами, фізичними та юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, установлену законом.
Аналогічні положення містяться у статті 370 КАС України, відповідно до якої судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
На підставі аналізу статей 3, 8, частин першої та другої статті 55, частин першої та другої статті 129-1 Конституції України в системному взаємозв`язку Конституційний Суд України в пункті 2.1 мотивувальної частини Рішення від 15 травня 2019 року № 2-р(II)/2019 констатував, що обов`язкове виконання судового рішення є необхідною умовою реалізації конституційного права кожного на судовий захист, тому держава не може ухилятися від виконання свого позитивного обов`язку щодо забезпечення виконання судового рішення задля реального захисту та відновлення захищених судом прав і свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. Позитивний обов`язок держави щодо забезпечення виконання судового рішення передбачає створення належних національних організаційно-правових механізмів реалізації права на виконання судового рішення, здатних гарантувати здійснення цього права та обов`язковість судових рішень, які набрали законної сили, що неможливо без їх повного та своєчасного виконання.
Отже, обов`язковість виконання судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та однією з основних засад судочинства, визначених статтею 129-1 Конституції України, а також статтями 14 та 370 КАС України.
Порядок та підстави зміни чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення в адміністративному судочинстві врегульовані статтею 378 КАС України.
Так, відповідно до ч.1 ст.378 КАС України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.
Згідно ч.3 ст.378 КАС України підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.
Невиконання суб`єктом владних повноважень судового рішення, яке набрало законної сили, щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту та пільг протягом двох місяців з дня набрання законної сили судовим рішенням є самостійною підставою для зміни способу і порядку виконання такого судового рішення шляхом стягнення з такого суб`єкта владних повноважень відповідних виплат.
Таким чином, ч.3 ст.378 КАС України встановлює додаткову самостійну підставу для зміни способу і порядку виконання судових рішень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту та пільг, а саме: невиконання суб`єктом владних повноважень такого судового рішення протягом двох місяців з дня набрання ним законної сили, а також і встановлює конкретний спосіб виконання такого рішення - стягнення відповідних виплат з такого суб`єкта владних повноважень.
При цьому, абз.2 ч.3 ст.378 КАС України, у редакції Закону №4094-IX, не передбачає ймовірності жодного розсуду суду та виключає правомірність установлення будь-яких обставин, окрім: категорії спору; набрання судовим актом законної сили; тривалості існування боргу.
Спір у даній справі не стосується питання обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту та пільг. 
А відтак, для встановлення або зміни способу або порядку виконання судового рішення необхідним є встановлення наявності/відсутності обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішення відповідного питання є правом суду за умови, що відповідний висновок суду належним чином обґрунтований. 
Як вже зазначалося колегією суддів, рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2025 року по справі №420/2589/24 зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за весь час затримки повного розрахунку (невиплати в повному обсязі грошового забезпечення з 29.01.2020р. по 30.09.2021р.) з 01 жовтня 2021 року по 23 грудня 2023 року в розмірі 377 197,50 грн.
29.04.2025р. судом видано виконавчий лист №420/2589/24.
Докази виплати військовою частиною на користь ОСОБА_1 середнього грошового забезпечення за весь час затримки повного розрахунку при звільненні в розмірі 377 197,50 грн. в матеріалах справи відсутні. 
Як стверджує ОСОБА_1 , тривалість не виконання судового рішення у даній справі пов`язана з відсутністю відповідного фінансування на потреби в коштах для військовослужбовців, звільнених з військової служби (переміщених до інших військових частин), виконання рішень судів та видатків за КЕКВ 2800 «Інші поточні видатки».
Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення або зміну способу або порядку виконання судового рішення, виходив з того, що фактичне у повному обсязі виконання судового рішення залежить від наявності бюджетного фінансування, а не від коду економічної класифікації видатків бюджету, з якого будуть здійсненні відповідні виплати. За висновками суду, зміна способу і порядку виконання рішення суду не захищає право позивача на отримання сум грошового забезпечення, які фактично можуть бути виплачені лише за наявності відповідних бюджетних асигнувань.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1 виходячи з наступного.
Як слідує зі змісту ст.378 КАС України, підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.
У постановах Верховного Суду від 7 березня 2018 року у справі №456/953/15-а, від 16 липня 2020 року у справі №130/2176/17, від 11 листопада 2020 року у справі №817/628/15 та від 17 лютого 2021 року у справі №295/16238/14-а викладено правовий висновок, що зміну способу і порядку виконання судового рішення необхідно розуміти як застосування судом нових заходів щодо його реалізації у зв`язку з неможливістю виконання цього рішення раніше визначеними способом і порядком. При цьому, зміна способу виконання не має змінювати (зачіпати) суті самого судового рішення.
Позивач просить змінити порядок виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2025 року по справі №420/2589/24 шляхом зобов`язання військової частини нарахувати і виплатити грошове забезпечення за затримку розрахунку при звільненні за кодом економічної класифікації видатків бюджету 2112 «Грошове забезпечення військовослужбовців».
Підпунктом 1.1 пункту 1 Інструкції щодо застосування економічної класифікації видатків бюджету, затвердженої наказом Міністерства фінансів України №333 від 12.03.2012р., передбачено, що економічна класифікація видатків бюджету призначена для розмежування видатків бюджетних установ та одержувачів бюджетних коштів за економічними характеристиками операцій, які здійснюються відповідно до функцій держави та місцевого самоврядування. Економічна класифікація видатків бюджету забезпечує єдиний підхід до всіх учасників бюджетного процесу з точки зору виконання бюджету.
Пунктом 2 Інструкції №333 затверджено коди економічної класифікації поточних видатків поточних витрат розпорядників (одержувачів) бюджетних коштів, у тому числі код 2112 «Грошове забезпечення військовослужбовців».
За правильність віднесення видатків до поточних або капітальних відповідає розпорядник (одержувач) бюджетних коштів. (підпункт 1.8 пункту 1 Інструкції №333).
Судовим рішенням по справі №420/2589/24 зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за весь час затримки повного розрахунку при звільнені. 
У свою чергу, застосування кодів економічної класифікації видатків при виплаті позивачу грошового забезпечення за певним кодом економічної класифікації видатків бюджету не було предметом позовних вимог та способом відновлення порушених прав ОСОБА_1 .
Отже, колегія суддів доходить висновку про неможливість зміни способу та порядку виконання рішення суду у спосіб, який просить позивач, адже запропонований останнім спосіб виконання судового рішення фактично змінює зміст резолютивної частини судового рішення у справі №420/2589/24 та вирішує питання, правова оцінка якому не надавалася у цьому рішенні, що не узгоджується зі змістом ст. 378 КАС України.
Відсутність коштів для фінансування не є обставиною, яка свідчить про наявність підстав для висновку про неможливість виконання судового рішення, що відповідно до статті 378 КАС України було б підставою для зміни способу і порядку його виконання, адже виплата нарахованих сум буде здійснена відповідачем після надходження відповідних сум із державного бюджету.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів доходить висновку, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 не спростовують висновків суду першої інстанції про відмову в задоволенні його заяви, а тому підстав для задоволення скарги та скасування ухвали від 22.01.2026р. колегія суддів не вбачає. 
Згідно ст.316 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду - без змін.
Відповідно до ч.2 ст.328 КАС України у касаційному порядку можуть бути оскаржені ухвали суду першої інстанції про забезпечення позову, заміну заходу забезпечення позову, ухвали, зазначені у пунктах 3, 4, 12, 13, 17, 20 частини першої статті 294 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.
Враховуючи зазначене, ухвала суду першої інстанції щодо зміни або встановлення способу і порядку виконання судового рішення (п.19 ч.1 ст.294 КАС України), після її перегляду в суді апеляційної інстанції, не може бути оскаржена у касаційному порядку.
Керуючись ст.ст.311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 378 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 22 січня 2026 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повний текст судового рішення виготовлений 23 лютого 2026 року.

Головуючий: І.Г. Ступакова
Судді: А.І. Бітов
О.В. Лук`янчук