Справа № 127/39276/25 
Провадження № 33/801/214/2026
Категорія: 146 
Головуючий у суді 1-ї інстанції Тишківський С. Л.
Доповідач: Береговий О. Ю.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 березня 2026 року	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Берегового О.Ю.,
за участі захисника особи, що притягується до адміністративної відповідальності  ОСОБА_1 адвоката Старого Миколи Миколайовича та представника ОСОБА_2 адвоката Дворжецького Андрія Павловича,
розглянув апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 27 січня 2026 року у справі про його притягнення до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП,

встановив:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 539987 від 13 грудня 2025 року в м. Вінниця по вул. Зодчих, 1-А, цього ж дня о 17:10 год водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Mercedes-Benz GL300d», д.н.з. НОМЕР_1 , не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечного бокового інтервалу та скоїв наїзд на автомобіль «Audi Q7», д.н.з. НОМЕР_2 , що стояв. Унаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, чим порушив п. 2.3.(б) та п. 12.1 та п.13.3 Правил дорожнього руху України.
Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 27 січня 2026 року ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850,00 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 у дохід держави 605,60 грн судового збору.
Постанова обґрунтована тим, що у діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, його винуватість у вчиненні означеного адміністративного правопорушення є доведеною та підтвердженою сукупністю доказів, що містяться у справі: протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 539987 від 13.12.2025 року; схемою місця ДТП від 13.12.2025 року; письмовими поясненнями ОСОБА_2 від 13.12.2025 року; поясненнями потерпілої ОСОБА_2 , наданими безпосередньо у судовому засіданні; показами свідка ОСОБА_3 ; наданими потерпілою ОСОБА_2 фотокартками розташування транспортних засобів після ДТП та пошкоджень обох транспортних засобів. 
Не погоджуючись із такою постановою суду першої інстанції ОСОБА_1 оскаржує її в апеляційному порядку. Вважаючи оскаржувану постанову винесеною за неналежної оцінки доказів та мотивування постанови, з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить її скасувати, а провадження у справі – закрити у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Обґрунтовуючи доводи скарги апелянт вказує, що в основу оскаржуваної постанови суд першої інстанції фактично поклав доводи та пояснення потерпілої ОСОБА_2 не врахувавши та відхиливши доводи сторони захисту. Суд першої інстанції обмежився лише формальним переліком схеми ДТП не проаналізувавши її змісту та не обґрунтував, яким чином вона підтверджує вину ОСОБА_1 . Також, скаржник посилається, що аналогічний підхід до оцінки доказів у вигляді фото і відео матеріалів наданих потерпілою, було застосовано до фотоматеріалів наданих іншою стороною, зокрема суд не врахував, що на них відсутня інформація про час і умови зйомки, ракурс, а також не можна чітко ідентифікувати транспортні засоби.
Окрім того, ОСОБА_1 вказує, що у межах даного ДТП Вінницький міський суд Вінницької області виніс постанову від 28 січня 2026 року у справі №127/39278/25, якою водія ОСОБА_2 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП.
Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, співставивши їх з наявними в матеріалах справи доказами, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Статтею 245 КУпАП визначені завдання провадження у справах про адміністративні правопорушення. Це своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо підчас розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом. Згідно з п. 2 ч. 8 цієї статті за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право, зокрема, залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.
Відповідно до положень ст. 251 КУпАП вина особи у вчиненні адміністративного правопорушення доводиться доказами. Доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків.
Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Постанова суду відповідно до вимог ст. 283 КУпАП має ґрунтуватися на обставинах, установлених при розгляді справи, тобто на достатніх, незаперечних та безсумнівних доказах.
У матеріалах справи наявні наступні докази: протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 539987 від 13.12.2025 року, схема місця ДТП від 13.12.2025 року; письмові пояснення ОСОБА_2 від 13.12.2025 року; надані потерпілою ОСОБА_2 фотокартки розташування транспортних засобів після ДТП та пошкоджень обох транспортних засобів; пояснення по справі захисника ОСОБА_1 адвоката Старого М.М.
Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 539987 від 13 грудня 2025 року в м. Вінниця по вул. Зодчих, 1-А, цього ж дня о 17:10 год водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Mercedes-Benz GL300d», д.н.з. НОМЕР_1 , не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечного бокового інтервалу та скоїв наїзд автомобіль «Audi Q7», д.н.з. НОМЕР_2 , що стояв. Унаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, чим порушив п. 2.3.(б) та п. 12.1 та п.13.3 Правил дорожнього руху України.
Відповідно до статті 9 КУпАП: адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Стаття 124 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.
Обґрунтовуючи оскаржувану постанову, суд першої інстанції зазначив, що з досліджених у судовому засіданні доказів вбачається, що ОСОБА_1 порушив норми ПДР, що є у причинно-наслідковому зв`язку з пошкодженнями транспортних засобів та судом не встановлено обґрунтованих сумнівів щодо доведеності його вини.
Разом із тим, відповідно до постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 28 січня 2026 року у справі №127/39278/25 у межах ДТП, що розглядається у цій справі, ОСОБА_2 визнана винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850,00 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 665,60 грн.
Зазначена постанова залишена без змін постановою Вінницького апеляційного суду від 24 лютого 2026 року.
Відповідно до постанови апеляційної інстанції у справі №127/39278/25, судом встановлено, що у матеріалах справи, між іншим, містяться фотознімки, на яких зображено розташування транспортних засобів після зіткнення та їх пошкодження. На автомобілі «AUDI Q7» зафіксовано пошкодження лівого переднього крила та лівої частини переднього бамперу. В той час як на автомобілі «MERCEDES-BENZ GLE300d» видно пошкодження правих задніх дверей та правої задньої колісної арки.
Крім того, апеляційний суд у тій справі зауважив, що характер та локалізація пошкоджень транспортних засобів (правої задньої бокової частини автомобіля «MERCEDES-BENZ GLE300d» та передньої лівої частини автомобіля «AUDI Q7»), відображених на згаданих фотознімках, а також зазначених у схемі ДТП, підтверджують, що зіткнення відбулося внаслідок виконання ОСОБА_1 маневру під час того як транспортний засіб «MERCEDES-BENZ GLE300d» вже знаходився попереду транспортного засобу «AUDI Q7». Разом з тим посилання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на те, що її транспортний засіб перебував у нерухомому стані не спростовують порушення нею ПДР України, оскільки такі обставини не звільняють водія, який змінює напрямок руху, від обов`язку переконатися у безпечності маневру та надати дорогу іншим учасникам руху. При цьому пояснення ОСОБА_1 узгоджуються зі схемою місця ДТП, характером пошкоджень транспортних засобів та обставинами, викладеними у протоколі про адміністративне правопорушення.
Із зазначеного апеляційний суд виснував, що за таких умов, у водія транспортного засобу «MERCEDES-BENZ GLE300d» не було об`єктивної можливості запобігти зіткненню, оскільки, рухаючись у своїй смузі руху, він не міг передбачити різкої зміни руху автомобіля «AUDI Q7» під керуванням ОСОБА_2 .
Відтак, недотримання ОСОБА_2 вимог п. 2.3б, п. 10.1, п. 10.9 ПДР України спричинило пошкодження транспортних засобів. 
Преюдиційність (лат. praejudicialis те, що стосується попереднього судового рішення) це прийняття без доказування та перевірки фактів, які були встановленні процедурно іншим судом в іншій справі.
Відповідно до частини другої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом
Преюдиція це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ.
Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. Правила про преюдицію спрямовані не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив у законну силу. Вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду на їх дослідження й оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їхнє повторення було б не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії.
Отже, апеляційний суд доходить висновку, що матеріали цієї адміністративної справи не містять беззаперечних доказів того, що саме внаслідок недотримання водієм автомобіля «MERCEDES-BENZ GLE300d» під керуванням ОСОБА_1 п. 2.3.б, п. 12.1, п. 13.3. ПДР України було скоєно наїзд на автомобіль «Audi Q7» під керуванням ОСОБА_2 , натомість як встановлено постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 28 січня 2026 року, залишеною без змін постановою Вінницького апеляційного суду від 24 лютого 2026 року у справі №127/39278/25, які мають преюдиційне значення для суду, недотримання ОСОБА_2 вимог п. 2.3.б, п. 10.1, п. 10.9 ПДР України перебувало у прямому причинному зв`язку з наслідками у вигляді пошкоджень транспортних засобів.
Відповідно до ст. ст. 9, 245, 252 КУпАП, особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях події та складу адміністративного правопорушення, який має бути встановлений суддею тільки після всебічної та повної оцінки всіх доказів по справі.
Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року № 23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах, в тому числі, і закріпленої в статті 62 Конституції України презумпції невинуватості.
Перевіряючи рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, під час апеляційного розгляду встановлено, що судом першої інстанції не в повному обсязі з`ясовано всі обставини, які мають значення для вирішення справи.
В статті 247 КУпАП зазначені обставини, що виключають провадження в справі про адміністративні правопорушення, зокрема: 1) відсутність події і складу адміністративного правопорушення; 2) недосягнення особою на момент вчинення адміністративного правопорушення шістнадцятирічного віку; 3) неосудність особи, яка вчинила протиправну дію чи бездіяльність; 4) вчинення дії особою в стані крайньої необхідності або необхідної оборони; 5) видання акта амністії, якщо він усуває застосування адміністративного стягнення; 6) скасування акта, який встановлює адміністративну відповідальність; 7) закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу; 8) наявність по тому самому факту щодо особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, постанови компетентного органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, або нескасованої постанови про закриття справи про адміністративне правопорушення, а також повідомлення про підозру особі у кримінальному провадженні по даному факту; 9) смерть особи, щодо якої було розпочато провадження в справі.
Таким чином, встановлені під час апеляційного розгляду обставини вказують на те, що доводи апеляційної скарги є підставними, постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню з винесенням нової постанови про закриття провадження у справі відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.
Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити.
Постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 27 січня 2026 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП скасувати, провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Вінницького
апеляційного суду О. Ю. Береговий