Справа № 460/2468/19 
Провадження №1-кп/944/159/26

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15.04.2026	м.Яворів 	

Яворівський районний суд Львівської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 
обвинуваченого ОСОБА_5 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Яворові кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №42019140410000069 від 08.05.2019 та за №62020140000000343 від 27.03.2020 про обвинувачення: 
 
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Нижня Яблунька, Турківського району Львівської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , із середньою - професійною освітою, розлученого, українця, громадянина України, 
 
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 407 КК України, 
в с т а н о в и в:
солдат ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем Збройних Сил України, призваним по контракту, у порушення вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 11, 16, 129, 130, 199 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою ухилитись від несення обов`язків військової служби та з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, у період з 06.09.2017 по 06.05.2019 без поважних причин, самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 в умовах особливого періоду, яка дислокується за адресою ( АДРЕСА_2 ) чим вчинив - самовільне залишення військової частини без поважних причин військовослужбовцем (крім строкової служби), в умовах особливого періоду, крім воєнного стану тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 407 КК України.
Окрім цього, солдат ОСОБА_5 будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 Збройних сил України, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , у порушення вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 11, 16, 17, ЗО, 37, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. 1, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою тимчасово ухилитись від несення обов`язків військової служби та з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, 04.06.2019, без поважних причин не з`явився вчасно на службу із Військово-медичного клінічного центру Західного регіону України, де з 08.05.2019 по 04.06.2019 перебував на лікуванні, у розташування військової частини НОМЕР_1 , яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 та перебував за межами місця несення служби до 24.02.2020, чим вчинив нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, військовослужбовцем (крім строкової служби), вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 407 КК України.
Обвинувачений  ОСОБА_5 в ході судового розгляду справи свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень визнав повністю, надав пояснення, аналогічні обставинам, викладеним в обвинувальних актах. В судовому засіданні також пояснив, що відсутність на військовій службі у вказані періоди пов`язана із станом його здоров`я. У вчиненому щиро розкаявся. 
Обвинувачений та прокурори в судовому засіданні не заперечували фактичних обставин кримінального провадження і не заперечили проти визнання недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються.
При цьому, судом встановлено, що всі учасники судового провадження правильно розуміють зміст фактичних обставин кримінального провадження і немає сумнівів у добровільності їхніх позиції. 
У зв`язку з викладеним, на підставі ч.3 ст.349 КПК України, за згодою учасників судового провадження, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються. 
Також, з врахуванням викладеного, суд обмежив дослідження доказів допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів кримінального провадження, які характеризують його особу. 
Крім того, учасникам судового провадження роз`яснено, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку. 
Враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку, що винуватість  ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень доведена, його дії правильно кваліфіковані за ч. 4 ст. 407 КК України, як самовільне залишення військової частини без поважних причин військовослужбовцем (крім строкової служби), в умовах особливого періоду, крім воєнного стану та  нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, військовослужбовцем (крім строкової служби), вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.
Вирішуючи питання про вид та міру покарання, суд виходить із загальних засад призначення покарання - ст. 65 КК України, та враховує характер і ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України є тяжкими злочинами та враховує дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, позитивно характеризувався за місцем проходження служби, брав безпосередню участь в бойових діях на сході України, однак був звільнений з військової служби у запас за станом здоров`я. 
Також суд враховує обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.
Як обставину, яка пом`якшує покарання, відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття обвинуваченого. 
Обставин, які, відповідно до ст.67 КК України, обтяжують покарання, судом не встановлено. 
Враховуючи викладене вище, суд вважає, що відповідно до ст. 50 КК України необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого, здійснення виховного впливу та попередження вчинення  ОСОБА_5 нових кримінальних правопорушень, є призначення йому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 4 ст. 407 КК України. 
Водночас, беручи до уваги наведене вище, а саме ступінь тяжкості та обставини вчинених кримінальних правопорушень, дані про особу обвинуваченого, наявність обставин, що пом`якшують та відсутність обставин, що обтяжують покарання, ставлення обвинуваченого до вчиненого, який щиро покаявся в скоєному, що свідчить про надання обвинуваченим критичної оцінки своїм діям, суд вважає за можливе застосувати до  ОСОБА_5 положення ст. 75 КК України і звільнити його від відбування покарання з випробуванням, оскільки, на думку суду, його виправлення можливе без реального відбування покарання, встановивши іспитовий строк, із покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України. 
Слід зазначити, що станом на час розгляду справи набрав чинності Закон України від 13 грудня 2022 року № 2839-ІХ, який набув чинності з 27 січня 2023 року та відповідно до якого внесені зміни до статті 75 КК України, що значно погіршують становище особи. Таким чином, суд вважає за необхідне при призначенні покарання, із урахуванням статті 5 КК України, застосувати положення статті 75 КК України, які діяли на час скоєння інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, оскільки такі поліпшують становище обвинуваченого.
Процесуальні витрати та речові докази у кримінальному провадженні відсутні. 
Запобіжний захід обвинуваченому не обирався. 
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 349, 366 – 371, 373, 374, 381, 382 КПК України, 
у х в а л и в:
ОСОБА_5  визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 407 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком 3 (три) роки. 
На підставі статті 75 КК України звільнити  ОСОБА_5  від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік. 
На підставі ст. 76 КК України, зобов`язати ОСОБА_5  протягом іспитового строку періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Вирок суду може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Львівського апеляційного суду. При цьому, вирок не може бути оскаржено з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано недоцільним згідно ч.3 ст.349 КПК України.
Вирок набирає законної сили з моменту закінчення строку апеляційного оскарження, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя    ОСОБА_6