Справа № 509/4907/25
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2026 року с-ще Овідіополь
Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:
головуючого судді Панасенка Є.М.,
за участю секретаря судового засідання: Пронози І.В.,
представника позивача Андрєєва А.Е.,
представника відповідача Друмової В.В.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в режимі відеоконференцзв`язку цивільну справу № 509/4907/25 за позовною заявою Квартирно-експлуатаційного відділу міста Одеса до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою,
ВСТАНОВИВ:
04.09.2025 року до суду звернувся Квартирно-експлуатаційний відділ міста Одеса з позовом до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що відповідно до Державного акту на право постійного користування землею серії Б № 032344, в 1986 році виконавчий комітет Овідіопольської районної ради народних депутатів Одеської області надав квартирно-експлуатаційній частині Одеського району (правонаступником якої є КЕВ м. Одеса) на постійне та безоплатне користування земельну ділянку загальною площею 586,5 га, до складу якої увійшла земельна ділянка площею 30,1891 га, розташована за адресою: АДРЕСА_1 ( АДРЕСА_2 (2). Наказом начальника Одеського гарнізону від 18.06.2012р. № 32 земельна ділянка загальною площею 30,1891 га військового містечка ІНФОРМАЦІЯ_1 ( НОМЕР_1 ) з розташованими на ній будівлями, спорудами, інженерними мережами, огорожею та елементами благоустрою закріплена за командиром військової частини НОМЕР_2 . Відповідно до Спеціального дозволу начальника КЕВ м. Одеса № 66 від 26.10.2017р.. ОСОБА_1 із сім`єю, надано право зайняти приміщення (для тимчасового проживання) № НОМЕР_3 , за адресою: АДРЕСА_1 (колишня в/ч НОМЕР_4 ). Будучи користувачем зазначеної земельної ділянки та приміщення для тимчасового проживання, які є власністю позивача, відповідач самовільно обмежив доступ представників КЕВ м. Одеса до належного йому майна, звівши паркан з сітки. Крім того, позивач посилається на те, що паркану відповідачем зведено на тому ж місці, на якому такий же паркан було зведено раніше. Зазначені обставини були предметом розгляду справи № 509/3120/19, в процесі розгляду якої судами було встановлено факт самовільного зайняття ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,0945 га на території військового містечка ІНФОРМАЦІЯ_1 (2), навколо будівлі № НОМЕР_5 , за адресою: АДРЕСА_1 ., та те, що Одеським окружним адміністративним судом по справі № 420/127/19 підтверджено правомірність притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення ст. 53-1 КУпАП (самовільне зайняття земельної ділянки), апеляційний суд приходить до висновку. що відповідач користується спірною земельною ділянкою з порушенням вимог земельного законодавства, що є підставою для захисту прав позивача в судовому порядку.
Вважаючи вказані обставини преюдиційними та посилаючись на фотофіксацію представникамии позивача обставин зведення нового паркану та фіксацію вказаних обставин в акті про перевірку житлових умов 02.04.2025, КЕВ м. Одеса просить зобов`язати відповідача усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою площею 0,0945 га, яка розташована на території військового містечка ІНФОРМАЦІЯ_1 (2) за адресою: АДРЕСА_1 , та прибрати самовільно збудований паркан на зазначеній земельній ділянці.
Ухвалою суду від 09.09.2025 року відкрито провадження у справі та в порядку ст.ст. 274, 277 ЦПК України призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Призначено судове засідання з розгляду справи № 509/4907/25 на 10.11.2025 року на 11:00 год.
10.11.2025 року на адресу суду через підсистему «Електронний суд» надійшло клопотання від представника відповідача, адвоката Воронцова В. Г., про надання додаткового строку для подання відзиву на позовну заяву та про відкладення розгляду справи. Розгляд справи відкладено на 09.12.2025 року на 11:00 год.
25.11.2025 року на адресу суду через підсистему «Електронний суд» надійшов відзив на позовну заяву у справі № 509/4907/25, за змістом якого сторона відповідача не погоджувалася з позицією, викладеною в позовній заяві та просила відмовити в її задоволенні. В обґрунтування відзиву зазначено, що відповідач разом з сім`єю використовують надану їм в тимчасове користування нерухомість як єдине житло, яке доступне для їх проживання, що обґрунтовує її обладнання засобами безпеки у вигляді паркану. Зведення такого паркану не вимагає спеціального дозволу. Розташування паркану навколо будівлі, наданої відповідачу для тимчасового проживання, передбачене генеральним планом Військового містечка № НОМЕР_6 АДРЕСА_2 в/ч НОМЕР_7 . Матеріали справи не містять обставин фіксації порушення відповідачем земельного законодавства належним на те суб`єктом – Головним управлінням Держгеокадастру в Одеській області. Стороною позивача помилково ототожнені обставини справ № 509/3120/19 та № 509/4907/25, оскільки в першій справі наявними були докази для притягнення відповідача до цивільно-правової відповідальності, а в рамках справи, що розглядалася, такі докази є відсутніми; притягнення ОСОБА_1 до цивільно-правової відповідальності за дії, встановлені у рамках справи № 509/3120/19 за умови понесення ним відповідальності призведуть до повторного понесення ним покарання за одне й те ж правопорушення.
01.12.2025 року на адресу суду через підсистему «Електронний суд» надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, в якій представник позивача, не погоджуючись із позицією, викладеною у відзиві сторони відповідача, наполягав на обставинах доведеності порушення прав позивача, спричинених діями відповідача, підтримав позицію, викладену в позові.
05.12.2025 року на адресу суду через підсистему «Електронний суд» надійшли заперечення сторони відповідача на відповідь на відзив на позовну заяву, в якій представник відповідача підтримав позицію, викладену раніше у відзиві на позовну заяву.
В ході судового засідання 09.03.2026 року представник відповідача Друмова В. В. просила відкласти розгляд справи № 509/4907/25 у зв`язку з необхідністю узгодження позиції щодо заявленого стороною відповідача клопотання про зупинення провадження у справі з іншим представником відповідача. Вказане клопотання задоволено судом, розгляд справи відкладений на 16.04.2026 року на 11:00 год.
У судове засідання 16.04.2026 року з`явилися представник позивача Андрєєв А.Е., який підтримав позов, просив його задовольнити, представник ОСОБА_1 - адвокат Друмова В.В., яка заперечувала проти задоволення позову з підстав, викладених у заявах по суті справи.
Суд, заслухавши доволи представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Наказом Міністерства оборони України від 03.07.2013 № 448 «Про затвердження положення про організацію квартирно-експлуатаційного забезпечення Збройних Сил України», Положення про Квартирно- експлуатаційний відділ м. Одеса (далі - КЕВ м. Одеса або Одеське КЕУ) від 12.12.2022 № 322 Квартирно-експлуатаційний відділ м. Одеса є військовою державною структурою (установою), призначеною для квартирно-експлуатаційного (інженерно-інфраструктурного) забезпечення діяльності військових формувань Збройних Сил України, який веде облік казарменно-житлового фонду, в порядку, визначеному Статутом гарнізонної та вартової служб Збройних Сил України, наказу Міністерства оборони України від 03.07.2013 №448 «Про затвердження Положення про організацію квартирно- експлуатаційного забезпечення Збройних Сил України» та Положенням про квартирно-експлуатаційний відділ м. Одеса, а також здійснює контроль за використанням жилого фонду Міністерства оборони України в порядку ст.ст. 29,30 Житлового кодексу України.
Суд встановив, що позивач - КЕВ м. Одеса є правонаступником Одеського квартирно-експлуатаційного управління (ЄДРПОУ 08038284) згідно п.1 Положення про Одеське КЕУ затвердженого наказом командувача Сил логістики Збройних Сил України від 30.01.2025 р. № 4.
На обліку позивача перебуває земельна ділянка військового містечка « ІНФОРМАЦІЯ_1 – 1(2)» площею 41,8441 га. з них 30,1891 га, яку відповідно до наказу начальника Одеського гарнізону від 19.06.2021 №32 «Про закріплення казармено-житлового фонду, інженерних мереж та споруд, земельних ділянок за командирами військових частин ІНФОРМАЦІЯ_2 » було закріплено за командиром військової частини НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (ДП «Одеський авіаційний завод (колишнє ДП МОУ «ОАРП «Одесавіаремсервіс»») – 7,7330 га, база « ІНФОРМАЦІЯ_4 » Концерну «Військторгсервіс» - 3,922 га). Земельна ділянка військового містечка « ІНФОРМАЦІЯ_1 – 1(2)» за адресою АДРЕСА_3 , відведена КЕВ м. Одеси відповідно до Державного акту на право землекористування серії Б №031776 від 1988 року загальною площею 72,62 га та відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_8 від 27.10.2003 №198 «Про прийом-передачу військового містечка « ІНФОРМАЦІЯ_1 – 1(2)» від військової частини НОМЕР_7 до військової частини НОМЕР_2 » військова частина НОМЕР_7 (колишній ІНФОРМАЦІЯ_5 ) передала, а військова частина НОМЕР_2 прийняла у користування військове містечко « ІНФОРМАЦІЯ_1 – НОМЕР_6 (2)» ( АДРЕСА_2 (2)», буд.116). На підставі сумісної вказівки начальника Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 09.12.2005 №248/4/1837 та начальника ГоловКЕУ МО України від 09.12.2005 №303/18/2005 02.02.2007 військова частина передала на бухгалтерський облік до КЕВ м. Одеси земельну ділянку, будівлі та споруди військового містечка « ІНФОРМАЦІЯ_1 – 1(2)», що було встановлено постановою ВС від 27.02.2022 р. по справі № 509/3120/19 (провадження № 61-9564св21).
Судом встановлено, що згідно рішення № 8 житлової комісії А0800 від 16.08.2017 та списку розподілу приміщення для тимчасового проживання за 2017 ОСОБА_1 було виділено приміщення для тимчасового АДРЕСА_4 », буд. НОМЕР_5 (колишня НОМЕР_7 ), що також встановлено постановою ВС від 27.02.2022 р. по справі № 509/3120/19 (провадження № 61-9564св21) та якою було визначено, що рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 05.03.2019 р., залишеним без змін постановою П?ятого апеляційного адміністративного суду від 28.08.2019 р. – підтверджено факт самовільного зайняття ОСОБА_1 частини земельної ділянки, площею 0,0945 га навколо будівлі № НОМЕР_5 на території колишньої в/ч НОМЕР_7 за адресою : АДРЕСА_1 ( АДРЕСА_3 ») та правомірність притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 53-1 КУпАП (самовільне зайняття земельної ділянки).
З досліджених судом матеріалів, зокрема – процесуальних рішень судів першої, апеляційної та касаційної інстанції у рамках справи № 509/3120/19 вбачається, що перевіркою дотримання вимог земельного законодавства, проведеною у жовтні 2018 року уповноваженими особами Головного управління Держгеокадастру України в Одеській області, встановлено факт самовільного зайняття відповідачем частини земельної ділянки зазначеного військового містечка, площею 0, 0945 га, навколо будівлі № НОМЕР_5 . Зокрема встановлено, що на вказаній земельній ділянці розташовані двоповерховий будинок з навісом, господарські будівлі, двір, город. Територія домоволодіння огороджена парканом з воротами та хвірткою, доступ на ділянку обмежений. Вказаний факт також встановлено Одеським окружним адміністративним судом під час розгляду справи № 420/127/19 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_9 за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, - ГУ Держгеокадастру в Одеській області, в особі Управління з контролю за використанням та охороною земель про визнання незаконними та скасування наказу командира військової частини НОМЕР_9 .
Зі змісту вказаних рішень вбачається, що підставою для притягнення ОСОБА_1 до цивільно-правової відповідальності за самовільне зведення паркану стала фіксація вказаних подій ГУ Держгеокадастру в Одеській області в Акті перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом – земельної ділянки від 02.10.2018.
Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до норм статті 187 Земельного кодексу України від 25.10.2001 № 2768-ІП (далі - ЗК України), контроль за використанням та охороною земель полягає в забезпеченні додержання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями і громадянами земельного законодавства України.
За приписами статті 188 ЗК України, державний контроль за використанням та охороною земель здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, а за додержанням вимог законодавства про охорону земель - центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів.
Постановою Кабінету Міністрів України від 22.07.2016 № 482 Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України передбачено, що організація та здійснення державного нагляду (контролю) за дотриманням земельного законодавства, використанням та охороною земель усіх категорій та форм власності є завданнями Держгеокадастру.
Виходячи з підпункту 33 пункту 4 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 № 15, Держгеокадастр відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, організовує та здійснює державний контроль за використанням та охороною земель усіх категорій та форм власності.
Правові, економічні та соціальні основи організації здійснення державного контролю за використанням та охороною земель визначає Закон України від 19.06.2003 № 963-ІУ «Про державний контроль за використанням та охороною земель» (далі - Закон № 963-ІУ, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), який спрямований на забезпечення раціонального використання і відтворення природних ресурсів та охорону довкілля.
Відповідно до статті 4 Закону № 963-ІУ об`єктом державного контролю за використанням та охороною земель є всі землі в межах території України.
Згідно із статтею 6 Закону № 963-ІУ до повноважень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, належать, зокрема, здійснення державного контролю за використанням та охороною земель у частині додержання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами вимог земельного законодавства України та встановленого порядку набуття і реалізації права на землю.
Статтею 9 Закону № 963-ІУ передбачено, що державний контроль за використанням та охороною земель, дотриманням вимог законодавства України про охорону земель і моніторинг ґрунтів здійснюються шляхом, зокрема, проведення перевірок.
Частиною першою статті 10 Закону № 963-ІУ визначено повноваження державних інспекторів у сфері державного контролю за використанням та охороною земель та дотриманням вимог законодавства України про охорону земель.
Державні інспектори у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель мають право:
- безперешкодно обстежувати в установленому законодавством порядку земельні ділянки, що перебувають у власності та користуванні юридичних і фізичних осіб, перевіряти документи щодо використання та охорони земель;
- давати обов`язкові для виконання приписи з питань використання та охорони земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель відповідно до їх повноважень, а також про зобов`язання приведення земельної ділянки у попередній стан у випадках, установлених законом, за рахунок особи, яка вчинила відповідне правопорушення, з відшкодуванням завданих власнику земельної ділянки збитків;
- складати акти перевірок чи протоколи про адміністративні правопорушення у сфері використання та охорони земель і дотримання вимог законодавства про охорону земель та розглядати відповідно до законодавства справи про адміністративні правопорушення, а також подавати в установленому законодавством України порядку до відповідних органів матеріали перевірок щодо притягнення винних осіб до відповідальності;
- у разі неможливості встановлення особи правопорушника земельного законодавства на місці вчинення правопорушення доставляти його до органів Національної поліції чи до приміщення виконавчого органу сільської, селищної, міської ради для встановлення особи порушника та складення протоколу про адміністративне правопорушення;
- викликати громадян, у тому числі посадових осіб, для одержання від них усних або письмових пояснень з питань, пов`язаних з порушенням земельного законодавства України;
- передавати до органів прокуратури, органів досудового розслідування акти перевірок та інші матеріали про діяння, в яких вбачаються ознаки кримінального правопорушення;
- проводити у випадках, встановлених законом, фотографування, звукозапис, кіно- і відеозйомку як допоміжний засіб для запобігання порушенням земельного законодавства України;
- звертатися до суду з позовом щодо відшкодування втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, а також повернення самовільно чи тимчасово зайнятих земельних ділянок, строк користування якими закінчився.
Державні інспектори у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства про охорону земель можуть мати й інші повноваження відповідно до закону.
Державні інспектори під час виконання службових обов`язків мають право на носіння форменого одягу встановленого зразка та використовувати спеціальні транспортні засоби з кольорографічним забарвленням і написом з емблемою в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Державним інспектором з контролю за використанням та охороною земель може бути громадянин України, який має вищу освіту, стаж професійної діяльності у сфері землеустрою та/або у сфері права або стаж роботи в органах, що здійснюють державний нагляд (контроль) у сфері господарської діяльності, не менше одного року.
Системний аналіз вказаних положень земельного законодавства дає підстави для висновку, що Головне управління Держгеокадастру в Одеській області наділено повноваженнями щодо здійснення державного нагляду (контролю) в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів.
При цьому, об`єктом контролю є всі землі на території України, а також порядок їх використання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, фізичними та юридичними особами.
Також з наведених норм права встановлено, що контроль за використанням та охороною земель є прямим обов`язком інспекторів; законодавством визначено перелік конкретних дій та заходів, на вчинення яких уповноважено державних інспекторів.
Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку, що державний контроль за охороною та використанням земель може здійснюватися посадовими особами Держгеокадастру та його територіальних органів, які є державними інспекторами у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель, у тому числі, шляхом проведення перевірок. Для реалізації завдань у сфері здійснення контролю за використанням та охороною земель державний інспектор має право, зокрема, видавати приписи, складати акти перевірки або протоколи про адміністративні правопорушення з метою притягнення винних осіб до відповідальності.
Таким чином судом встановлено, що винесення Акту від 02.10.2018 року вчинено в межах повноважень ГУ Держгеокадастру в Одеській області, який є належним суб`єктом фіксації порушення законодавства в сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель.
Поряд із цим, суд, дослідивши матеріали справи № 509/4907/25, не вбачає наявності фіксації будь-яких порушень ОСОБА_1 у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель з боку належного суб`єкта такої фіксації – ГУ Держгеокадастру в Одеській області.
Відсутність належної фіксації обставин порушення у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель, таким чином, є підставою для постановлення висновку про недоведеність порушення відповідачем прав позивача, про які стверджується у позові.
Суд також звертає увагу на те, що за обставин справи № 509/3120/19, доказом того, що ОСОБА_1 було притягнуто до відповідальності, виступає лист Овідіопольського ВДВС в Одеському районі Одеської області ПМУ МЮ (м. Одеса) від 27.03.2024 № 18836 з додатком – постановою від 27.03.2024 у ВП № 71732692.
При цьому, відсутніми є будь-які докази оскарження вказаної постанови з боку позивача – що на переконання суду свідчить про повне виконання відповідачем рішень судів у справі № 509/3120/19 з демонтажу паркану. Зокрема і зниклою за таких обставин є підстава для притягнення відповідача до цивільно-правової відповідальності за правопорушення, за яке відповідач вже поніс відповідальність.
У свою чергу, аналізуючи матеріали справи № 509/4907/25, суд зазначає, що позивач не є належним суб`єктом фіксації правопорушень у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель.
За викладених обставин, суд приходить до висновку про те, що відсутніми є будь-які докази у належній цивільно-процесуальній формі, які з достатньою долею переконливості свідчать про вчинення ОСОБА_1 порушень прав КЕВ м. Одеси – за обставин, викладених у позові, у зв`язку з чим недоведеними є обставини порушення прав позивача.
У цьому контексті суд також зазначає про помилковість посилань представника позивача на обставини справи № 509/3120/19 – оскільки, на відміну від обставин, які розглядаються у рамках справи № 509/4907/25, в основі вказаної справи покладені конкретні послідовні акти, які свідчать про доведеність наявності у діях ОСОБА_1 складу правопорушень, які є підставами для притягнення його до цивільно-правової відповідальності.
Суд також погоджується з твердженням сторони відповідача про передбачуваність схематичного розташування паркану на місці, позначеному на генеральному плані Військового містечка № НОМЕР_6 АДРЕСА_2 в/ч НОМЕР_7 , що у сукупності з відсутністю належної фіксації будь-яких порушень ОСОБА_1 у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель є підставою для висновку про недоведеність порушення прав позивача та невідповідність обставин, викладених в позовній заяві у справі № 509/4907/25, обставинам об`єктивної дійсності.
Статтями 15, 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання.
Частина 1 ст. 76 ЦПК України наголошує, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Згідно частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
На підставі викладеного та керуючись ст. 12, 13, 19, 23, 76-81, 83, 258-259, 264, 265, 273 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
У задоволенні позову Квартирно-експлуатаційного відділу міста Одеса до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою – відмовити.
Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду безпосередньо або через Овідіопольський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення суду складено 21.04.2026 року.

Головуючий: Є. М. Панасенко