ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"17" лютого 2026 р. Справа №909/300/25

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Галушко Н.А.
суддів Желіка М.Б. 
Орищин Г.В.
секретар судового засідання – Стронська А.І.

за участю представників сторін:
від позивача – Бакун А.Ю.
від відповідача – не з`явився

розглянувши апеляційну скаргу КП "Коломия Екоагроліс" від 24.11.2025 (вх. № ЗАГС 01-05/3508/25 від 28.11.2025)
на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 04.11.2025 (повний текст рішення складено та підписано 14.11.2025 року, суддя Стефанів Т. В.) 
у справі № 909/300/25
за позовом ТОВ "Станіславська Бізнес Група"
до відповідача КП "Коломия Екоагроліс"
про стягнення 100 935 грн. 21 коп. 3% річних та 432 910 грн. 19 коп. інфляційних втрат за несвоєчасність проведення розрахунків за договором про надання послуг №1 від 12.03.2020

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції.
На розгляд Господарського суду Івано-Франківської області подано позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Станіславська Бізнес Група" (далі – ТОВ "Станіславська Бізнес Група", позивач) до Комунального підприємства "Коломия Екоагроліс" (далі – КП "Коломия Екоагроліс", відповідач) про стягнення 100 935, 21 грн 3% річних та 432 910, 19 грн інфляційних втрат, нарахованих за період з 12.02.2024 по 19.05.2025 ( з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 19.05.2025).
Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем зобов`язань за договором про надання послуг №1 від 12.03.2020 щодо оплати виконаних позивачем робіт в сумі 2 657 446,01 грн, а також вимоги позивача про сплату заборгованості від 01.02.2024.
Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 04.11.2025 у справі №909/300/25 позов задоволено. Стягнуто з КП «Коломия Екоагроліс» на користь ТОВ «Станіславська Бізнес Група» 100 935, 21 грн 3% річних , 432 910, 19 грн інфляційних втрат, 6 406, 20 грн судового збору, 31 000 грн витрат на правову допомогу.
Рішення суду мотивоване тим, що матеріалами справи підтверджено, а відповідачем не спростовано наявності у КП «Коломия Екоагроліс» заборгованості перед ТОВ «Станіславська Бізнес Група» за надані останнім послуги за договором в сумі 2 657 446,01 грн. Оскільки договором не передбачено строку оплати виконаних робіт, з врахуванням ч.2 ст.530 ЦК України та вимоги позивача від 01.02.2024 про оплату заборгованості, отримання якої відповідач не заперечує, суд дійшов висновку про наявність підстав для нарахування позивачем інфляційних втрат та 3% річних за період з 12.02.2024 по 19.05.2025 та не взяв до уваги заяву відповідача про відлік строку позовної давності з моменту завершення строку дії договору (30.11.2020).
Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, суд дійшов висновку про обгрунтованість вимог позивача та їх задоволення у повному обсязі.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу.
КП "Коломия Екоагроліс" подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 04.11.2025 у справі №909/300/25 скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. 
В обгрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає, що вирішення питання про стягнення інфляційних втрат та 3% річних, які є акцесорними зобов`язаннями, напряму залежить від встановлення факту наявності заборгованості за договором. Оскільки позивачем не заявлено вимоги про стягнення основного боргу, не доведено належними та допустимими доказами його розміру, висновок суду першої інстанції про стягнення інфляційних втрат та 3% річних є безпідставним.
Окрім того, скаржник зазначає, що оскільки 30.11.2020 закінчився строк дії договору та у позивача виникло право вимоги щодо належного виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань, з 01.12.2020 розпочався відлік строку позовної давності для вимог позивача про стягнення основного боргу, 3% річних та інфляційних втрат. Відтак, заявлені позивачем вимоги у цій справі не підлягають задоволенню у зв`язку зі спливом 01.12.2023 позовної давності.
ТОВ "Станіславська Бізнес Група" подало відзив на апеляційну скаргу, в якому просить рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 04.11.2025 у справі №909/300/25 залишити без змін з підстав його законності та обгрунтованості, а апеляційну скаргу – без задоволення.
Зокрема, позивач зазначає, що: відповідач не заперечує та не спростовує факту отримання ним наданих за договором послуг в сумі 2 657 446,01 грн та неоплати таких; звернення до суду з вимогою про стягнення інфляційних втрат та 3% річних не повинно обов`язково супроводжуватись вимогою про стягнення основного боргу, що не спростовано відповідачем; позивачем не пропущено строк позовної давності, оскільки такий було продовжено відповідно до п. 12 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України.

Процесуальні дії суду у справі та вирішення процесуальних питань.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.11.2025 справу №909/300/25 розподілено колегії суддів Західного апеляційного господарського суду у складі головуючого судді (судді - доповідача) Галушко Н.А., суддів Желіка М.Б. та Орищин Г.В.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 03.12.2025 апеляційну скаргу КП "Коломия Екоагроліс" залишено без руху з підстав, зазначених у вказаній ухвалі.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 09.12.2025 ( з врахуванням ухвали суду від 05.01.2026) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою КП "Коломия Екоагроліс" на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 04.11.2025 у справі №909/300/25 та призначено справу до розгляду в судовому засіданні на 20.01.2026.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 12.01.2026 задоволено заяву представника позивача про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів та електронного цифрового підпису.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 20.01.2026 розгляд справи відкладено на 17.02.2026 з підстав, зазначених у вказаній ухвалі.
В судове засідання 17.02.2026 з`явився представник позивача ( в режимі відеоконференції).
Відповідач участі уповноваженого представника в судове засідання повторно не забезпечив, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. 
Наслідки неявки в судове засідання учасника справи визначено у статті 202 ГПК України.
Так, за змістом частини 1 і пункту 1 частини 2 статті 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з підстав, зокрема неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про направлення йому ухвали з повідомленням про дату, час і місце судового засідання.
Враховуючи положення статті 202 ГПК України, повідомлення відповідача про дату, час і місце судового засідання, що підтверджено матеріалами справи, висновки Європейського суду з прав людини у справі «В`ячеслав Корчагін проти Росії» та те, що явка учасників справи не визнавалася судом обов`язковою, а участь у засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони, судова колегія дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги по суті за відсутності представника відповідача.
У судовому засіданні 17.02.2026 проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Обставини справи, встановлені судом.
12.03.2020 між ТОВ «Станіславська Бізнес Група» (далі - підрядник) та КП «Роздрібна торгово-закупівельна база громадського харчування» (найменування змінене на КП "Коломия Екоагроліс" ( далі - замовник)) укладено договір надання послуг №1 ( далі – Договір) відповідно до п. 1.1 якого підрядник відповідно до умов цього Договору зобов`язується надати комплекс послуг та робіт, а замовник прийняти виконані роботи і оплатити вартість послуг підрядника.
Відповідно до п. 1.2 Договору, виконання робіт здійснюється на сумарній площі земельних ділянок розміром не менше 707, 84 га, що знаходяться на території Коломийської міської ради Коломийського району Івано-Франківської області.
Підрядник надає послуги в порядку та терміни, встановлені замовником шляхом формування технологічних карт вирощування сільськогосподарських культур або шляхом надання замовлення на виконання послуг ( п.1.5. Договору).
Відповідно до п.п.4.1,4.2 Договору вартість послуг підрядника визначена в Додатку №1 до Договору. Загальна сума цього Договору складається з вартості всіх наданих послуг та переданих за цим Договором товарно-матеріальних цінностей, що підтверджується первинними документами.
Відповідно до п.5.1. Договору оплата за послуги, надані підрядником, проводиться замовником шляхом безготівкових розрахунків на підставі первинних розрахункових документів та/або на підставі виставлених рахунків та актів наданих послуг.
Пунктом 5.2. Договору сторони погодили такий порядок розрахунків:
- вимога оплати послуг грошовими коштами не може бути раніш, ніж фактичне виконання замовником збору врожаю на першому гектарі сільськогосподарської площі, на якій підрядник надавав послуги;
- в ході надання послуг за ініціативою підрядника сторони зобов`язані проводити заліки зустрічних однорідних вимог або зарахування наданих послуг в якості оплати по інших зобов`язаннях підрядника перед замовником, якщо такі будуть мати місце;
- розрахунки за даним договором можуть проводитись не в грошовому вигляді шляхом відвантаження підряднику сільськогосподарської продукції.
Відповідно до п.6.1.1. Договору за результатами виконання послуг підрядником складається акт надання послуг, який підписується уповноваженими представниками сторін у відповідності до цього Договору
Підписання актів надання послуг представником замовника є підтвердженням відсутності претензій з його боку щодо умов надання послуг ( п.6.2. Договору).
Відповідно до п. 8.1 Договору такий вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками сторін.
Строк Договору починає свій перебіг у момент, визначений у п. 8.1. Договору та закінчується 30.11.2020, а в частині невиконаних грошових зобов`язань, що виникли протягом строку дії цього Договору - до повного їх виконання. Закінчення строку цього Договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії Договору ( п.п.8.2, 8.3 Договору).
Додатком №1 до Договору сторони погодили структуру та вартість послуг з обробітку, вирощування та збору врожаю з розрахунку на 1 га сільськогосподарської площі.
На виконання умов Договору та замовлень відповідача позивач виконав роботи на загальну суму 2 657 446, 01 грн, а відповідач їх прийняв без жодних зауважень та застережень, що не заперечується відповідачем та підтверджується наявними в матеріалах справи актами приймання-передачі наданих послуг: №1 від 14.04.2020 на суму 1 059 717, 28 грн; №2 від 14.05.2020 на суму 160 648, 80 грн; №18 від 26.06.2020 на суму 142 500 грн; №16 від 30.06.2020 на суму 160 740 грн; №26 від 15.07.2020 на суму 231 898, 80 грн; №27 від 24.07.2020 на суму 100 320 грн; №29 від 12.08.2020 на суму 246 398,59 грн; №48 від 20.10.2020 на суму 160 648, 80 грн; №50 від 30.10.2020 на суму 394 573, 74 грн.
Докази оплати відповідачем виконаних позивачем робіт за Договором в матеріалах справи відсутні.
01.02.2024 підрядник скерував замовнику вимогу №01/02/24 про негайну оплату заборгованості за Договором та повідомив, що у випадку невиконання вказаної вимоги впродовж 7 днів залишає за собою право на звернення до суду з позовом про стягнення штрафних санкцій.
Вказана вимога залишена відповідачем без відповіді та виконання, що слугувало підставою для звернення ТОВ "Станіславська Бізнес Група" до суду з позовом у цій справі про стягнення з КП "Коломия Екоагроліс" 100 935, 21 грн 3% річних та 432 910, 19 грн інфляційних втрат, нарахованих за період з 12.02.2024 по 19.05.2025 ( з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог).

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.
Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. При цьому, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Враховуючи приписи вищевказаної норми, а також доводи та вимоги апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
За змістом положень статей 626, 627, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Правовідносини між сторонами у цій справі виникли на підставі Договору, який за своїм змістом є договором підряду. 
Відповідно до ч. 1 ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.
Як зазначалось вище, наявними в матеріалах справи актами приймання-передачі, підписаними представниками сторін без жодних зауважень та застережень підтверджується, а відповідачем не заперечується та не спростовується, що на виконання умов Договору та замовлень відповідача позивач виконав, а відповідач прийняв роботи на загальну суму 2 657 446, 01 грн.
Відповідно до ч.1 ст. 853 ЦК України якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.
За змістом статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Частинами 1, 2 статті 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, крім випадків, установлених законом про банки і банківську діяльність. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Зважаючи на наведені законодавчі положення та те, що Договором не визначено строку оплати виконаних підрядником робіт, у відповідача виник обов`язок оплатити вартість виконаних позивачем робіт за Договором у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги від 01.02.2024 №01/02/24.
Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Оскільки матеріалами справи підтверджується, а відповідачем не заперечується та не спростовується порушення ним зобов`язання щодо оплати позивачу наданих ним послуг (виконаних робіт), позивачем правомірно нараховано 3% річних та інфляційні втрати.
Щодо доводів апелянта про безпідставність позовних вимог у зв`язку з тим, що позивачем не заявлено вимоги про стягнення основного боргу та не доведено належними та допустимими доказами його розміру колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ч.1 ст. 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.
Згідно з положеннями ст. 162 ГПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. Позовна заява повинна містити, зокрема, зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; правові підстави позову. 
Визначення предмета та підстав позову є правом позивача, яким він користується на власний розсуд. При цьому, жодне законодавче положення не містить обмеження чи заборони звернення до суду з вимогами про стягнення інфляційних втрат та 3% річних без одночасного заявлення вимоги про стягнення основного боргу.
Статтею 14 ГПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 
Господарським процесуальним кодексом України закріплені основні засади господарського судочинства, зокрема у силу принципів рівності, змагальності та диспозитивності (статті 7, 13, 14 ГПК України) обов`язок з доведення обставин, на які посилається сторона, покладається на таку сторону.
Частиною першою статті 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
Відповідно до ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Відповідно до ст.ст. 76-78 ГПК України докази повинні бути належними, допустимими та достовірними.
За змістом ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Оцінивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позивачем доведено наявність у відповідача заборгованості за Договором у сумі 2 657 446,01 грн.
Водночас, апелянтом не подано суду жодних доказів, які б спростовували вказану обставину, а тому покликання скаржника на відсутність підстав для стягнення 3% річних та інфляційних втрат відхиляється судом апеляційної інстанції як безпідставне та необгрунтоване.
Перевіривши правильність здійснених позивачем нарахувань, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про стягнення з відповідача 100 935, 21 грн 3% річних та 432 910, 19 грн інфляційних втрат.
Щодо доводів відповідача про відсутність підстав для задоволення позову у зв`язку зі спливом позовної давності у цій справі 01.12.2023 колегія суддів зазначає наступне.
Статтею 256 ЦК України унормовано, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Наслідки спливу позовної давності визначені статтею 267 ЦК України, згідно із частиною 4 якої сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.
За приписами статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Частинами 1,5 ст. 261 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. 
У цій справі позивачем заявлено вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих за період з 12.02.2024 по 19.05.2025 у зв`язку з порушенням відповідачем зобов`язання щодо оплати виконаних позивачем робіт за Договором в період з 14.04.2020 по 30.10.2020.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 08.11.2019 у справі №127/15672/16-ц (провадження № 14-254цс19) вказала, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.
Водночас законодавство може визначати певні обставини, які впливають на перебіг позовної давності і змінюють порядок її обчислення. До таких обставин відноситься зупинення перебігу позовної давності та її переривання, що передбачено статтями 263 та 264 ЦК України.
Під час дії карантину та воєнного стану законодавець застосував нову конструкцію, якою тимчасово доповнив перелік обставин, які впливають на перебіг позовної давності, а саме продовження позовної давності.
Так, постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 “Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2” 12.03.2020 на всій території України було встановлено карантин.
Законом України від 30.03.2020 № 540-IX “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)” розділ “Прикінцеві та перехідні положення” Цивільного кодексу України доповнено пунктом 12, відповідно до якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. 
Цей Закон набрав чинності 02.04.2020.
Відтак, початок продовження строку для звернення до суду потрібно пов`язувати саме з моментом набрання чинності 02.04.2020 Законом № 540-IX, що узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 06.09.2023 у справі № 910/18489/20.
Строк дії карантину неодноразово продовжувався та був відмінений з 24 години 00 хвилин 30.06.2023 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 № 651 “Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2”.
Отже, під час дії карантину позовна давність була продовжена з 02.04.2020 до 30.06.2023.
Поряд із цим, Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 “Про введення воєнного стану в Україні” було введено воєнний стан в Україні із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. Надалі строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався Указами Президента України, цей стан триває до теперішнього часу.
Законом України від 15.03.2022 № 2120-ІХ “Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану” розділ “Прикінцеві та перехідні положення” Цивільного кодексу України доповнено пунктом 19, згідно з яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Закон № 2102-IX набрав чинності 17.03.2022.
Надалі Законом України від 08.11.2023 № 3450-ІХ “Про внесення змін до ЦК України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини” пункт 19 розділу “Прикінцеві та перехідні положення” Цивільного кодексу України викладено в новій редакції, відповідно до якої у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України “Про введення воєнного стану в Україні” від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX “Про затвердження Указу Президента України “Про введення воєнного стану в Україні”, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Закон № 3450-ІХ набрав чинності 30.01.2024.
Таким чином, в умовах дії воєнного стану строк звернення до суду (позовна давність) було продовжено від початку воєнного стану до 29.01.2024, а після 30.01.2024 перебіг такого строку зупинився та не був поновлений на момент звернення з позовом у цій справі.
З врахуванням викладеного вище, суд апеляційної інстанції зазначає, що позивач звернувся з позовом у цій справі у межах строків позовної давності.
Відтак, доводи, наведені скаржником в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції та відхиляються колегією суддів як безпідставні з огляду на викладене вище.
У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Ryabykh v.Russia» від 24.07.2003 року, «Svitlana Naumenko v. Ukraine» від 09.11.2014 року зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.
Обов`язок судів обґрунтовувати свої рішення не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (п.58 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Серявін та інші проти України" від 10.02.2010, остаточне від 10.05.2011).
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів Західного апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 04.11.2025 у цій справі відповідає матеріалам справи, ґрунтується на вимогах чинного законодавства, прийняте з дотриманням норм процесуального та правильним застосуванням норм матеріального права, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення немає.
Відповідно до ст.129 ГПК України судовий збір за перегляд рішення в апеляційному порядку покладається на скаржника.
Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281, 282, 284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд 

УХВАЛИВ 
1. Апеляційну скаргу КП "Коломия Екоагроліс" від 24.11.2025 (вх. № ЗАГС 01-05/3508/25 від 28.11.2025) залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 04.11.2025 у справі № 909/300/25 залишити без змін.
3. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги залишити за скаржником.
4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню.
5. Справу повернути до Господарського суду Івано-Франківської області.

Веб-адреса судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень: http//reyestr.court.gov.ua.
Повний текст постанови складено 23.02.2026

Головуючий суддя Галушко Н.А.

суддя Желік М.Б.

суддя  Орищин Г.В.