ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

02 березня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 340/5325/25 (Суддя Науменко В.В., м. Кропивницький)	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Чередниченка В.Є. (доповідач),
суддів: Шальєвої В.А., Іванова С.М., 
розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2025 року у справі №340/5325/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Кіровоградській області, Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-
ВСТАНОВИВ: 

ОСОБА_1 17 січня 2025 року звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Кіровоградській області, Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області згідно з яким, просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області від 18.06.2025 р. № 926160813784 про відмову у переведенні на пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області призначити, здійснити нарахування та виплату позивачу з 10.06.2025 пенсії державного службовця відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ в розмірі 60% від заробітку, зазначеного у довідках, виданих Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 03.06.2025 № 107 та від 03.06.2025 № 108.
Позов обґрунтовано тим, що відповідач протиправно відмовив позивачу у переведенні з пенсії по інвалідності, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV, на пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ.
Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2025 року у задоволені позову відмовлено повністю.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку з підстав порушення судом першої інстанції норм процесуального права, неправильного застосування норм матеріального права. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити повністю.
В апеляційній скарзі відтворює зміст позову. 
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції з`ясовано та знайшло підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.7), перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, з 05.08.2010 року отримує пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003 року (далі - Закон №1058-IV).
18.06.2025 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, за принципом екстериторіальності, розглянуто заяву позивача від 10.06.2025 року про переведення його на пенсію по інвалідності відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ в розмірі 60% суми заробітної плати.
Головним управлінням Пенсійного фонду України в Кіровоградській області 18.06.2025 за №926160813784 прийнято рішення про відмову у переведенні позивача на пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ з посиланням на відсутність у нього станом на 01.05.2016 року стажу державної служби 10 років, як того вимогає стаття 37 Закону №3723-ХІІ та Порядок призначення пенсій державним службовцям, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 14.09.2016 № 622.
Законність та обґрунтованість вищезазначеного рішення є предметом спору переданого на вирішення суду.
Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при ухвалені оскарженого рішення, враховуючи положення частини 1 статті 308 КАС України, згідно з якої суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, виходить з наступного.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до пункту 2 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про державну службу» №889-VIII (далі - Закон №889-VIII), з 01 травня 2016 року втратив чинність Закон України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року №3723-ХІІ (далі - №3723-ХІІ), крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пункті 10 і 12 цього розділу.
Пунктами 10, 12 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VІІІ передбачено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» №3723-XII та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» №3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. Для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» № 3723-XII та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» № 3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Таким чином, за наявності в особи станом на 01 травня 2016 року певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01 травня 2016 року на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-XII, але за такої умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.01.2025 року прийнятої у справі №560/2123/24.
Частиною 1 статті 37 Закону № 3723-XII встановлено, що на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статті 26 Закону № 1058-IV, за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом 1 частини 1 статті 28 згаданого Закону, у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 2011 року страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Водночас, приписами частини 9 статті 37 Закону № 3723-XII визначено, що пенсія по інвалідності у розмірах, передбачених частиною 1 цієї статті, призначається за наявності страхового стажу, встановленого для призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закону № 1058-IV особам, визнаним інвалідами І або II групи у період перебування на державній службі, які мають стаж державної служби не менше 10 років, а також особам з числа інвалідів І або II групи незалежно від часу встановлення їм інвалідності, які мають не менше 10 років стажу державної служби на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, якщо безпосередньо перед зверненням за призначенням такої пенсії вони працювали на зазначених посадах. Пенсія по інвалідності відповідно цього Закону, призначається незалежно від причини інвалідності за умови припинення державної служби.
Аналіз наведеної норм закону, свідчить про те, що особа з числа інвалідів І або II групи незалежно від часу встановлення їй інвалідності, зберігає право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону №3723-XII лише за наявності в неї станом на 01.05.2016 певного стажу державної служби - 10 років, на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, якщо безпосередньо перед зверненням за призначенням такої пенсії вона працювала на зазначених посадах.
Як правильно встановлено судом першої інстанції та знайшло підтвердження під час апеляційного розгляду справи з оскарженого рішення відповідача вбачається, що 10.06.2025 року позивач звернувся через веб-портал до Пенсійного фонду України, посилаючись на положення частини 9 статті 37 Закону № 3723-XII, з заявою про призначення йому пенсії оскільки він відноситься до осіб з числа інвалідів І або II групи незалежно від часу встановлення їм інвалідності, які мають не менше 10 років стажу державної служби на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, та яка безпосередньо перед зверненням за призначенням такої пенсії працювала на зазначених посадах.
При цьому, ОСОБА_1 є особою з інвалідністю ІІ групи (інвалід дитинства), що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальної експертної комісії від 07 жовтня 2021 року. 
Трудовий стаж позивача на державній службі станом на дату набрання чинності Законом № 889-VIII, тобто станом на 01.05.2016 року, становив 5 років 14 днів. Вік ОСОБА_1 на час звернення за призначенням пенсії становив 38 років. 
Водночас, як вже зазначалось, Закон України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року №3723-ХІІ (далі - №3723-ХІІ), втратив чинність, крім статті 37, яка застосовується лише до осіб, зазначених у пункті 10 і 12 цього розділу, тобто до державних службовців, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» №3723-XII та актами Кабінету Міністрів України.
Таким чином, поширення дії статті 37 Закон України №3723-ХІІ на особу можливо лише в тому разі, якщо ця особа станом на 01.05.2016 мала не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» №3723-XII та актами Кабінету Міністрів України.
Позивач такого стажу на державній службі станом на дату набрання чинності Законом № 889-VIII, тобто станом на 01.05.2016 року, не мав.
За таких обставин, суд першої інстанції зробив правильний висновок, що ОСОБА_1 не має права на переведення з пенсії по інвалідності, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV на пенсію по інвалідності державного службовця, згідно з Законом України «Про державну службу» №3723-ХІІ, оскільки дія статті 37 Закону № 3723-XII до нього не застосовується, так як він не відноситься до осіб, зазначених у пункті 10 і 12 «цього розділу», враховуючи відсутність у нього стажу державної служби 10 років станом на 01.05.2016 року.
Відносно інших доводів позивача, які викладені в апеляційній скарзі та які зводяться до незгоди з судовим рішенням слід зазначити, що повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків правосуддя, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду.
Всі інші аргументи апеляційної скарги не є доречними і важливими аргументами, оскільки не спростовують висновок суду про наявність підстав для відмови у задоволенні позову. 
На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції під час розгляду цієї справи об`єктивно, повно та всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дав їм правильну юридичну оцінку і ухвалив законне, обґрунтоване рішення без порушень норм матеріального та процесуального права, тому рішення суду першої інстанції у цій справі необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. 
Керуючись: статтями 241-245, 250, пунктом 1 частини 1 статті 315, статтями 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, Третій апеляційний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення, а рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2025 року у справі №340/5325/25 – без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених частиною 5 статті 291, пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
Повне судове рішення складено 02 березня 2025 року.

Головуючий - суддя В.Є. Чередниченко 

суддя В.А. Шальєва 

суддя С.М. Іванов