ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

25 лютого 2026 року 	м. Дніпро	справа № 280/2455/25	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Добродняк І.Ю. (доповідач),
суддів: Семененка Я.В., Суховарова А.В., 
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області
на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 14 серпня 2025 року (суддя Р.В. Сацький)
у справі № 280/2455/25
за позовом ОСОБА_1 
до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 18.03.2025 № 083850011622 про відмову у призначенні пенсії за віком позивачу;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області призначити та виплачувати позивачу пенсію за віком відповідно до частини 2 статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 10.01.2025, із зарахуванням до загального стажу роботи періоду з 26.07.1993 по 15.11.1997, з згідно із трудовою книжкою серії НОМЕР_1 періоду підприємницької діяльності з 09.03.1998 по 30.06.2000 та виплатити заборгованість з пенсійної виплати починаючи з 10.01.2025. 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач звернувся до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком у віці 63 років відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Відповідач-1 відмовив в призначенні пенсії з посиланням на те, що страховий стаж позивача складає 18 років 03 місяці 02 дні, при цьому відповідно до розрахунку пенсійний орган протиправно не зарахував до стажу роботи період роботи з 26.07.1993 по 15.11.1997 згідно трудової книжки позивача та період підприємницької діяльності з 09.03.1998 по 30.06.2000. Позивач вважає безпідставним посилання відповідача-1 на те, що дата наказу про прийняття не придатна для читання. Щодо періоду підприємницької діяльності пенсійним органом свій висновок не обґрунтований. Тому позивач вважає, що спірне рішення пенсійного органу, яким позивачу відмовлено у призначенні пенсії, є протиправним та підлягає скасуванню.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 14 серпня 2025 року адміністративний позов задоволено частково:
- визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 18.03.2025 № 083850011622 про відмову у призначенні пенсії за віком позивачу;
- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати до страхового стажу позивача для призначення пенсії за віком періоди роботи з 26.07.1993 по 15.11.1997, з згідно із трудовою книжкою серії НОМЕР_1 , період підприємницької діяльності з 09.03.1998 по 30.06.2000 та повторно розглянути заяву позивача від 11.03.2025 про призначення пенсії за віком, з урахуванням висновків суду.
В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено. 
Суд першої інстанції виходив з того, що здійснення записів у трудовій книжці та їх належне оформлення законодавцем покладено на роботодавця, а не на працівника, отже, відповідальність за можливе не вчинення такого запису або його неналежне оформлення не може бути перекладена на працівника та призводити до позбавлення його права на врахування фактично відпрацьованого часу у складі трудового стажу, який враховується для призначення пенсії. За загальним правилом, формальні неточності у документах не можуть бути підставою для обмеження особи у реалізації її права на соціальний захист.
Відтак, суд вказав про наявність підстав зарахувати до страхового стажу позивача для призначення пенсії за віком періоду роботи з 26.07.1993 по 15.11.1997, з згідно із трудовою книжкою серії НОМЕР_1 .
Також, суд з`ясував, що ведення позивачем підприємницької діяльності з 09 березня 1998 року по 30 червня 2000 року включно підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної особи – підприємця серії В02 № 132002, яке позивач надав разом з заявою про призначення пенсії. Відтак, суд вказав, що згідно з пунктом 3-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV період підприємницької діяльності з 09.03.1998 по 30.06.2000 протиправно не зараховано до страхового стажу позивача.
Суд дійшов висновку, що з метою захисту прав позивача слід зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати до страхового стажу позивача для призначення пенсії за віком періоди роботи з 26.07.1993 по 15.11.1997, з згідно із трудовою книжкою, період підприємницької діяльності з 09.03.1998 по 30.06.2000 та повторно розглянути заяву позивача від 11.03.2025 про призначення пенсії за віком, з урахуванням висновків суду.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Скаржник наполягає на правомірності спірного рішення від 18.03.2025 № 083850011622 про відмову у призначенні пенсії, вважає, що страховий стаж позивача складає лише 18 років 03 місяці 02 дні, що є недостатнім для призначення пенсії за віком згідно ст. 26 Закону №1058-IV. Позивачу правомірно не зараховано до страхового стажу період роботи з 26.07.1993 по 15.11.1997, адже дата наказу про прийняття на роботу непридатна для читання.
Адміністративна справа розглянута апеляційним судом відповідно до ст.311 Кодексу адміністративного судочинства України в порядку письмового провадження.
Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Визначаючи межі апеляційного перегляду справи, суд апеляційної інстанції виходить з того, що рішення суду першої інстанції оскаржено відповідачем в частині задоволених позовних вимог, у зв`язку з чим судом апеляційної інстанції надається оцінка рішенню суду на предмет його законності та обґрунтованості в цій же частині.
Рішення суду в частині незадоволених позовних вимог не оскаржується, тому судом апеляційної інстанції в цій частині рішення суду першої інстанції не перевіряється.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.
Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, 11.03.2025 позивач звернувся до ГУ ПФУ в Запорізькій області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Заява та додані до заяви документи розглянуті за принципом екстериторіальності ГУ ПФУ в Тернопільській області (відповідач-1).
ГУ ПФУ в Тернопільській області прийнято рішення від 18.03.2025 № 083850011622, яким відмовлено в призначенні пенсії за віком у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу.
В цьому рішенні відповідачем-1 зазначено, що вік заявник на час звернення до пенсійного органу із заявою від 11.03.2025 – 63 роки 02 місяці. 
Відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 01.01.2018, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема з 1 січня 2022 року та 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.
За відсутності страхового стажу роботи 29 років, право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 63 роки за наявності страхового стажу у період з 01січня 2025 року по 31 грудня 2025 року – від 22 до 32 років, або після досягнення 65 років за наявності страхового стажу у період з 01 січня 2027 року по 31 грудня року – від 15 до 24 років.
Страховий стаж заявник становить 18 років 03 місяці 02 дні.
Результати розгляду документів, доданих до заяви: за доданими документами до страхового стажу не враховано період роботи з 26.07.1993 по 15.11.1997, оскільки дата наказу про прийняття непридатна для читання.
Окрім того, з розрахунку стажу для призначення пенсії ОСОБА_1 вбачається, що пенсійним органом до страхового стажу не враховано період ведення підприємницької діяльності з березня 1998 по 30.06.2000, про який вказує позивач, визначаючи його як спірний і такий, що підлягає включенню до його страхового стажу. 
Вказана обставина в рішенні від 18.03.2025 № 083850011622 не відображена, в основу висновку про відмову в призначенні пенсії за віком не покладена. 
Вважаючи рішення пенсійного органу протиправним, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.
Переглядаючи рішення суду в межах доводів апеляційної скарги колегія суддів виходить із такого.
Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-ІV, як в ньому зазначено, визначає принципи, засади і механізм функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій. Зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.
Відповідно до частини 1 статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Частиною 2 статті 24 Закону №1058-IV визначено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Відповідно до ч. 3 ст. 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.
Якщо сума сплачених за відповідний місяць страхових внесків є меншою, ніж мінімальний страховий внесок, цей період зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови здійснення в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду, відповідної доплати до суми страхових внесків таким чином, щоб загальна сума сплачених коштів за відповідний місяць була не меншою, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж враховується в одинарному розмірі, крім випадків, передбачених цим Законом.
Частиною 4 ст. 24 Закону №1058-IV передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Таким чином, страховий стаж, який безпосередньо пов`язаний зі сплатою страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, зараховується починаючи з 01 січня 2004 року. До 01 січня 2004 року стаж вимірювався періодом роботи (трудовий стаж).
Отже, до 01 січня 2004 року трудовий стаж (періоди офіційної роботи, які підтверджені записами в трудовій книжці) автоматично зараховується як страховий стаж.
Відповідно до статті 62 Закону України №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12 серпня 1993 року затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.
Пунктом 1 Порядку №637 передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Згідно з пунктом 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Відтак, трудова книжка є основним документом, що підтверджує стаж роботи, і лише у разі відсутності в ній відповідних записів та наявності неточностей про періоди роботи, особа, що звертається за призначенням пенсії, на підтвердження стажу роботи, повинна надати інші документи.
В спірному випадку згідно рішення ГУ ПФУ в Тернопільській області від 18.03.2025 № 083850011622 позивачу до страхового стажу не зараховано період роботи з 26.07.1993 по 15.11.1997, оскільки дата наказу про прийняття непридатна для читання.
Суд апеляційної інстанції з огляду на зміст трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 з`ясував, що трудова книжка містить відомості про його трудову діяльність з 26.07.1993 по 15.11.1997. Записи в трудовій книжці виконані послідовно, не місять суперечливих відомостей про періоди роботи та узгоджуються між собою.
На час роботи позивача у вказаний період порядок ведення трудових книжок регулювався Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58.
Відповідно до пунктів 1.1, 2.1 Інструкції №58 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки і вкладиші до них заповнюються у відповідних розділах українською і російською мовами.
За змістом пункту 2.2 Інструкції №58 до трудової книжки вносяться, зокрема, відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення.
Відповідно до п. 2.4 Інструкції №58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
Відповідно до пункту 4.1 Інструкції №58 у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.
Отже, обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки працівника покладається саме на роботодавця.
Суд апеляційної інстанції враховує, що трудова книжка заповнювалась роботодавцем і на працівника не може бути покладено обов`язок перевірки правильності її заповнення. Працівник не може нести відповідальність за правильність записів у його трудовій книжці. Певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24 травня 2018 року у справі №490/12392/16-а, від 04 вересня 2018 року у справі №423/1881/17.
Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці. Така правова позиція викладена, зокрема, в постанові Верховного Суду від 11.05.2022 у справі №120/1089/19-а.
За таких обставин, суд апеляційної інстанції погоджується з судом першої інстанції, що недоліки записів у трудовій книжці, про які вказує пенсійний орган, не впливають на зарахування певного періоду роботи позивача до його страхового стажу.
Відтак, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що період роботи з 26.07.1993 по 15.11.1997 підлягає зарахуванню до страхового стажу позивача.
Стосовно не зарахування пенсійним органом до страхового стажу позивача періоду підприємницької діяльності з 09.03.1998 по 30.06.2000, суд апеляційної інстанції враховує, відповідні висновки щодо означеного вище періоду підприємницької діяльності в рішенні відповідача-1 від 18.03.2025 № 083850011622 відсутні.
З огляду на визначений позивачем предмет спору, приймаючи до уваги, що позивач оскаржує рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 18.03.2025 № 083850011622 про відмову у призначенні пенсії за віком в повному обсязі, суд апеляційної інстанції погоджується з судом першої інстанції про надання оцінки вказаному рішенню на предмет його правомірності в частині не зарахування до страхового стажу позивача періоду здійснення підприємницької діяльності з 09.03.1998 по 30.06.2000.
З приводу вказаного періоду позиція пенсійного органу наведена відповідачем-1 у відзиві на позовну заяву і полягає в тому, що період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності за загальною системою оподаткування доходів з 1 травня 1993 року до 1 липня 2000 року зараховуються до страхового стажу за умови надання документів про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України. Відповідно до індивідуальних відомостей про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціально страхування (довідка ОК-5) відомості по сплату страхових внесків за період з 09.03.1998 по 30.06.2000 відсутні. 
Таким чином, період здійснення підприємницької діяльності у період з 09.03.1998 по 30.06.2000 не зараховано до страхового стажу позивача, оскільки в матеріалах електронної пенсійної справи позивача за цей період відсутні дані про сплату страхових внесків, документи про систему оподаткування та сплату страхових внесків позивачем до Пенсійного фонду України не надано. Наданий позивачем витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб – підприємців та громадських формувань відомості про сплату страхових внесків не містить. 
Страховий стаж за період ведення підприємницької діяльності з січня 2004 року обчислено за даними наявними в реєстрі застрахованих осіб про нарахування доходу та сплату страхових внесків.
Згідно статті 8 Закону №1058-IV громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж мають право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи.
Відповідно до статті 11 Закону №1058-IV, загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню підлягають, в тому числі: громадяни України, іноземці (якщо інше не встановлено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України) та особи без громадянства, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, створених відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, у філіях, представництвах, відділеннях та інших відокремлених підрозділах цих підприємств та організацій, у громадських об`єднаннях, у фізичних осіб - підприємців, осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, та в інших фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або працюють на інших умовах, передбачених законодавством, або виконують роботи (надають послуги) на зазначених підприємствах, в установах, організаціях чи у фізичних осіб за договорами цивільно-правового характеру; фізичні особи - підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.
Згідно з пп.1 п. 3-1 розділу XV Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV, до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону включаються періоди ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку: з 1 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності; з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).
Відповідно до п. 4 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637, періоди провадження фізичною особою підприємницької діяльності зараховуються до стажу роботи за умови підтвердження документами про сплату страхових внесків (платіжними дорученнями, квитанціями установ банків, документами, що підтверджують поштовий переказ, інформацією Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків (за наявності), а періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, фіксованого податку, спеціального торгового патенту підтверджуються свідоцтвом про сплату єдиного податку; спеціальним торговим патентом; документами про сплату єдиного податку, фіксованого податку, придбання спеціального торгового патенту (за наявності платіжних доручень, квитанцій установ банків, документів, що підтверджують поштовий переказ).
Періоди провадження фізичною особою підприємницької діяльності можуть підтверджуватися даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Відповідно до пп.2 п.2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005, в редакції на час звернення позивача із заявою про призначення пенсії 11.03.2025, до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи, наведені у цьому пункті, в тому числі: документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок підтвердження наявного стажу роботи). За періоди роботи після впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (далі - персоніфікований облік) орган, що призначає пенсію, додає індивідуальні відомості про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року № 10-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за № 785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27 березня 2018 року № 8-1) (далі - Положення), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення (далі - індивідуальні відомості про застраховану особу).
Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності підтверджується індивідуальними відомостями про застраховану особу. Для підтвердження періоду здійснення підприємницької діяльності до 01 січня 2004 року можуть прийматись інші документи про сплату страхових внесків. Періоди підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01 січня 2004 року, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, можуть зараховуватись до страхового стажу також на підставі свідоцтва про сплату єдиного податку або спеціального торгового патента, або патента про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування.
Отже, аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що до страхового стажу включаються період здійснення особою підприємницької діяльності, за певних умов, а саме:
- до 01.05.1993 час роботи осіб, які займаються підприємницькою діяльністю, зараховується до трудового стажу за наявності довідки Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків,
- з 01.01.1998 по 31.12.2003 періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, зараховуються до трудового стажу фізичних осіб-підприємців при підтвердженні цього статусу довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності та застосування спрощеної системи оподаткування чи сплати фіксованого податку, або спеціальним торговим патентом, або свідоцтвом про сплату єдиного податку, або патентом про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідкою про сплату страхових внесків, або довідкою, виданою податковою інспекцією про перебування особи на обліку як суб`єкта підприємницької діяльності із зазначенням системи оподаткування та інформації про сплату податку; тобто особа має підтвердити статус підприємця і обрану систему обліку і звітності (через сплату єдиного податку, фіксованого податку), або сплату страхових внесків,
- з 01.01.2004 по 31.12.2017 періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування зараховуються до страхового стажу за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від суми сплачених коштів, що підтверджується довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку (за формою 5-ОК) - індивідуальні відомості про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб, яка містить дані про заробітну плату, страховий стаж та сплачені внески.
Таким чином, належними доказами, якими особа може підтвердити свій стаж в період ведення підприємницької діяльності можуть бути документи про сплату страхових внесків, а саме: до 01 липня 2000 року - довідка Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків, а періоди підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01 січня 2004 року, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, можуть підтверджуватись свідоцтвом про сплату єдиного податку або спеціального торгового патента, або патента про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідкою про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування.
Суд першої інстанції, зобов`язуючи Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати до страхового стажу позивача для призначення пенсії за віком період підприємницької діяльності з 09.03.1998 по 30.06.2000, виходив з того, що ведення підприємницької діяльності з 09 березня 1998 року по 30 червня 2000 року включно підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної особи підприємця серії В02 № 132002, яке позивач надавав разом з заявою про призначення пенсії, у зв`язку з чим період підприємницької діяльності з 09.03.1998 по 30.06.2000 протиправно не зараховано до страхового стажу.
Суд апеляційної інстанції, дослідивши наявні у цій справі докази, вважає, що суд першої інстанції зробив висновки, які не відповідають обставинам справи, оскільки свідоцтво про державну реєстрацію фізичної особи підприємця серії В02 № 132002, на яке посилається суд першої інстанції, в матеріалах справи відсутнє.
Також у справі відсутні докази, які б свідчили, що позивачем подавались до пенсійного органу разом із заявою про призначення пенсії від 11.03.2025 документи на підтвердження здійснення ним підприємницької діяльності, систему оподаткування, сплату страхових внесків у вказаний позивачем період з 09.03.1998 по 30.06.2000, що не спростовує доводи відповідача-2 у відзиві на позов. 
Наданий позивачем витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб – підприємців та громадських формувань щодо фізичної особи – підприємця ОСОБА_1 (а.с.7) містить відомості про взяття його на облік в ГУ ПФУ у Запорізькій області як платника податків (з 25.03.1998) та як платника єдиного внеску (10.03.1998), проте цей документ не підтверджує факт сплати страхових внесків і перебування позивача на спрощеній системі оподаткування, як про те вказує позивач.
За таких обставин суд апеляційної інстанції вважає, що Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області не здійснило належним чином розрахунок страхового стажу позивача, тому спірне рішення про відмову у призначенні пенсії є протиправним та підлягає скасуванню.
В той же час, виходячи з наведеного вище мотивування, суд апеляційної інстанції вважає передчасним висновок суду першої інстанції про зобов`язання відповідача-1 зарахувати до страхового стажу позивача для призначення пенсії за віком період підприємницької діяльності з 09.03.1998 по 30.06.2000.
Враховуючи, що відповідачем-1 в оскаржуваному рішенні не надавалась оцінка вказаним обставинам, відповідні документи не розглядались, задоволення позовних вимог в цій частині без перевірки пенсійним органом дотримання усіх визначених законом умов буде втручанням у дискреційні повноваження відповідача.
Відповідно до ст. 81 Закону України «Про пенсійне забезпечення» призначення пенсій і оформлення документів для їх виплати здійснюється органами Пенсійного фонду України.
За правилами ст. 82 цього Закону документи про призначення пенсій розглядаються органом, що призначає пенсії (стаття 81), не пізніше 10 днів з дня їх надходження.
Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» № 1058-IV, як зазначено в його преамбулі, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом.
Частиною п`ятою статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» визначено, що документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган ПФУ та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.
Відповідно до п.4.7 наведеного вище Порядку № 22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.
Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що прийняття певного рішення про зарахування до страхового стажу певних періодів залежить від результатів розгляду поданих позивачем і наявних у пенсійному органі документів, що віднесено до виключної компетенції органу Пенсійного фонду України і виключає зобов`язання відповідача в примусовому (судовому) порядку прийняти відповідне, конкретне рішення.
Одночасно суд зауважує, що обов`язок щодо перевірки відомостей про сплату позивачем внесків до Пенсійного фонду України покладається на орган, що призначає пенсію. 
Відповідно до п.4.2 наведеного вище Порядку № 22-1 при прийманні документів працівник структурного підрозділу, який здійснює прийом та обслуговування осіб, в тому числі, уточнює інформацію про факт роботи (навчання, служби, підприємницької діяльності) і про інші періоди діяльності до 01 січня 2004 року, що можуть бути зараховані до страхового стажу. У разі необхідності роз`яснює порядок підтвердження страхового стажу, повідомляє про право особи на здійснення доплати до мінімального страхового внеску відповідно до частини третьої статті 24 Закону, та/або на добровільну участь у системі загальнообов`язкового пенсійного страхування; повідомляє про необхідність дооформлення документів або надання додаткових документів у тримісячний строк з дня подання заяви про призначення пенсії, у разі неналежного оформлення поданих документів або відсутності необхідних документів.
Таким чином, посилання пенсійного органу лише на відсутність інформації про сплату страхових внесків впродовж періодів здійснення позивачем підприємницької діяльності не може розцінюватись в якості правомірної та обґрунтованої підстави для відмови позивачу в призначенні пенсії за віком. 
Підсумовуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції вважає, що відповідно до ст.317 КАС України рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині задоволення позовних вимоги про зобов`язання відповідача-1 вчинити певні дії, ухваливши нове рішення в цій частині. 
Керуючись ст. 311, 315, 317, 321, 322, 327, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області задовольнити частково.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 14 серпня 2025 року у справі № 280/2455/25 скасувати в частині задоволення позовних вимог про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області вчинити певні дії, ухвалити нове рішення цій частині. 
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 для призначення пенсії за віком періоди роботи з 26.07.1993 по 15.11.1997, з згідно із трудовою книжкою серії НОМЕР_1 , та повторно розглянути заяву позивача від 11.03.2025 про призначення пенсії за віком, з урахуванням висновків суду.
В іншій частині рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 14 серпня 2025 року у справі № 280/2455/25 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили відповідно до ст.325 КАС України, може бути оскаржена до касаційного суду у випадках та строки, встановлені ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий - суддя І.Ю. Добродняк 

суддя Я.В. Семененко 

суддя А.В. Суховаров