ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 607/18282/25	Головуючий у 1-й інстанції Позняк В.М. 	
Провадження № 22-ц/817/181/26 	Доповідач - Гірський Б.О.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2026 року  м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Гірського Б.О.
суддів — Костіва О.З., Храпак Н.М.
за участю секретаря — Гичко К.С.,
у відсутності сторін
розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу №607/18282/25 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Універсал банк» від імені якого діє адвокат Клочко Олександр Володимирович на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 жовтня 2025 року (ухвалене суддею Позняком В.М.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Універсал банк» про визнання недійсними транзакцій та зобов`язання вчинити дії,
ВСТАНОВИВ:

У вересні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом.
В обґрунтування заявлених вимог зазначав, що між сторонами у справі 22.01.2021 року укладено Договір про відкриття рахунку, випуск і обслуговування Платіжної картки з можливістю встановлення ліміту кредитування.
У відповідності до умов Договору він отримав платіжну картку з встановленим кредитним лімітом в розмірі до 200 000 грн., з можливістю його коригування та зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі, передбаченому Умовами і правилами обслуговування фізичних осіб в АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» при наданні банківських послуг щодо карткових продуктів.
Стверджував, що 04.06.2023 року з його рахунку, без надання ним згоди, здійснено оплати на суму 49 299,72 грн., з яких - 39 681,96 грн. кошти з встановленого банком кредитного ліміту, 7 325,79 грн. - його особисті кошти, що підтверджується випискою з особового рахунку з 22.01.2021 по 06.05.2024.
Звертав увагу, що із виписки видно, що карткою він майже не користувався, з огляду на незначну кількість здійснених за вказаний період фінансових операцій, оскільки станом на 20.03.2023 на його рахунок зараховано 20 000 грн., в період з 20.03.2023 по 04.06.2023 з рахунку витрачено 12 674,21 грн.
Вказував на те що, станом на 04.06.2023 року на рахунку знаходилось 7 325,79 грн. особистих коштів, які в тому числі стали предметом здійснених 04.06.2023 року, без його згоди, платіжних операцій.
Стверджував, що вказані операції проводилися не ним, не за його розпорядженням, поза його волею, не за допомогою його телефону, своєї згоди на їх проведення він не надавав, їх проведення не підтверджував, у зв`язку з чим, виявивши проведення вказаних операцій звернувся до Центру клієнтської підтримки банку, в результаті чого картка була заблокована.
Зазначав, що з приводу вказаної події він невідкладно звернувся до ВП №1 Полтавського районного управління поліції ГУНП в Полтавській області із заявою про вчинення кримінального правопорушення, відомості за якою внесені до ЄРДР за №12023170430000762 від 06.06.2023 року, у межах якого встановлюється особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами.
Стверджував, що відсутні докази, які б давали можливість встановити, що його дії чи бездіяльність, призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, так само як і відсутні докази, які б спростовували доводи про те, що банківською карткою 04.06.2023 року він не користувався, не втрачав, іншим особам не передавав, ПІНу нікому не повідомляв та взагалі під час здійснення банківських операцій з картковим рахунком не перебував у місці їх вчинення.
Вважав, що у відповідача виник обов`язок, переказати на його рахунок 7 325,79 грн., як суму неналежної платіжної операції, здійсненої 04.06.2023 року, відновивши таким чином, на дебетовому рахунку залишок коштів, які належали йому особисто та стали предметом неналежної платіжної операції.
На підставі наведеного просив:
- визнати нечинними неналежні операції на суму 7 325,79 грн, здійснені 04.06.2023 з карткового рахунку НОМЕР_1 , власником якого є він - ОСОБА_1 .
- зобов`язати АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» переказати на рахунок НОМЕР_1 , власником якого є він - ОСОБА_1 , за рахунок власних коштів суму платіжної операції, здійсненої 04.06.2023, а саме 7 325,79 грн.
Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 жовтня 2025 року позов задоволено.
Визнано недійсними транзакції на суму 7 325,79 грн., здійснені 04.06.2023 з карткового рахунку НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_1 .
Зобов`язано АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» переказати на рахунок НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_1 7 325, 79 грн.
Стягнуто з АТ «Універсал банк» на користь держави 2?422,40 грн. судового збору.
В апеляційній скарзі АТ «Універсал банк» від імені якого діє адвокат Клочко О.В. просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Вважає рішення суду необґрунтованим та таким, що прийняте з невірно з`ясованими обставинами справ.
Звертає увагу на те, що операції по картці Монобанк пройшли після того, як Клієнт додав картку 19 травня 2023 року о 19 год 20 хв до електронного гаманця для оплати через Apple Рау за допомогою коду, який був відправлений на фінансовий номер телефону Клієнта 19 травня 2023 року о 19 год 19 хв. Також 19 травня 2023 року о 19 год 20 хв відбувся успішний вхід у мобільний застосунок Клієнта, за його біометричними даними. Після додавання картки до електронного гаманця Аррlе Рау, Клієнту у застосунок Монобанк було надіслано пуш-повідомлення такого змісту: “Картку *5843 додано до Аррlе Рау».
Після чого, згодом, а саме 4 червня 2023 року, відбулись оплати, у торговельних закладах “ за допомогою технології Аррlе Рау.
У торговій точці “Рag*OculosLucas”: 04 червня 2023 року о 17 годині 30 хвилин на суму 3 179 гривень 83 копійки; 04 червня 2023 року о 17 годині 30 хвилин на суму 3 180 гривень 20 копійок; 04 червня 2023 року о 17 годині 31 хвилині на суму 3 180 гривень 20 копійок; 04 червня 2023 року о 17 годині 31 хвилині на суму 3 180 гривень 20 копійок; 04 червня 2023 року о 17 годині 33 хвилини на суму 1 287 гривень 21 копійка; 04 червня 2023 року о 17 годині 33 хвилини на суму 3 180 гривень 20 копійок 04 червня 2023 року о 17 годині 36 хвилин на суму 1 287 гривень 21 копійка, 04 червня 2023 року о 17 годині 36 хвилин на суму 3 180 гривень 20 копійок; У торговій точці “MERPAGO*LASJUGUETES”: 04 червня 2023 року о 17 годині 32 хвилини на суму 3 611 гривень 89 копійок, 04 червня 2023 року о 19 годині 48 хвилин на суму 3 353 гривні 93 копійки, 04 червня 2023 року о 19 годині 50 хвилин на суму 3 332 гривні 21 копійка, 04 червня 2023 року о 19 годині 51 хвилині на суму 3 310 гривень 87 копійок; 04 червня 2023 року о 19 годині 51 хвилині на суму 3 289 гривень 53 копійок , 04 червня 2023 року о 19 годині 52 хвилини на суму 3 267 гривень 81 копійка; 04 червня 2023 року о 19 годині 52 хвилини на суму 3 246 гривень 47 копійок, 04 червня 2023 року о 19 годині 53 хвилини на суму 3 227 гривень.
Всі операції відбувались за допомогою Аррlе Рау, без контакт (РАY_РАSS), при застосунку Монобанк, кожна операція відображалася у застосунку Монобанк, тобто клієнту надсилались безліч повідомлень про проведені транзакції, але клієнт не заблокував самостійно в додатку карту, а звернувся до центру підтримки Монобанку вже після проведених транзакцій.
Звертає увагу на те, що позивач просить визнати нечинними неналежні операції лише на суму 7 325,79 грн., здійснені 04.06.2023 року з карткового рахунку позивача, водночас інші транзакції, здійснені таким самим способом не просить визнати недійсними, відтак він їх не заперечує.
Звертає увагу на те, що банк не має правової чи будь-якої іншої можливості перевіряти втрату клієнтами мобільних пристроїв, фінансових номерів чи будь-якої іншої інформації, яка може бути використана для ідентифікації чи аутентифікації Клієнта. А тому, здійснивши авторизацію відповідно у мобільному застосунку «Монобанк», відповідно до Умов і правил Договору, Банк зобов`язаний надати всі передбачені Договором послуги, оскільки будь-які розпорядження коштами вважалися такими, що надаються Клієнтом. 
Вважає, що позивач самостійно несе відповідальність за будь-які дії, які були проведені після аутентифікації через мобільний додаток та саме на Позивача покладений обов`язок нерозголошення (нерозкриття) інформації за рахунком.
Зазначає, що 22 січня 2021 року Позивачем було особисто підписано Анкету-заяву до Договору про надання банківських послуг, у відповідності до пункту 1 якої, Позивач погодився з тим, що ця Анкета-заява разом з: умовами і правилами обслуговування фіз. осіб в AT «УНІВЕРСАЛ БАНК при наданні банківських послуг щодо карткових продукт: (MONOBANK/Universal Bank), таблицею вартості кредиту і паспорт споживчого кредиту, що розміщені за посиланням www.monobank.ua/terms: тарифами, що розміщені за посиланням www.monobank.ua/rates. складають Договір про надання банківських послуг.
Тобто, під час кожної маніпуляції клієнта у мобільному додатку та обрання ним тієї чи іншої опції із дією натискання його дії підтверджується згенерованим зі його згодою електронним підписом, який прирівнюється до власноручного.
Вказує на те, що сторони у цій справі досягли згоди по всім умовам, погодили їх та підтвердили своє волевиявлення підписами: як фізично на Анкеті-Заяві так і у мобільному додатку через використання Позивачем електронного підпису.
Вважає, що у суду відсутні підстави для задоволення позовних вимог, оскільки втрата грошових коштів позивача сталася внаслідок передачі своїх персональних даних, платіжної картки та фінансового номеру мобільного телефону.
Зазначає, що сам факт звернення до правоохоронних органів не може слугувати належним доказом вчинення будь-яких дій.
Від представника ОСОБА_1 - адвоката Моленя Р.Б. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити її без задоволення, а рішення суду без змін.
Щодо наведених на арк. 2,3, 4, апеляційної скарги скрінів із системи банку, звертає увагу на ч. 3 ст. 100 ЦПК, відповідно до якої учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Однак в порушення вказаної норми ЦПК, вказані скріншоти із системи банку, продубльовані із наданого відповідачем суду першої інстанції відзиву, подані до суду в паперовій формі і не посвідчені у порядку, передбаченому законом, відтак вони не є належними, допустимими і достовірними доказами на підтвердження обставин, на які посилається скаржник.
Вважає, що відповідач не був позбавлений можливості подати вказані скріншоти у порядку, передбаченому ч. 2 ст. 100 ЦПК, відповідно до якої електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, на яку накладено кваліфікований електронний підпис відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги".
Таким чином вважає, що судом першої інстанції було надано правильну і мотивовану оцінку вказаним скріншотам із системи банку, згідно з якою вони не можуть вважатися належними і допустимими доказами, оскільки невідомо із якої саме сторінки вони зроблені, відсутні технічні розшифрування таких даних, які були б зроблені відповідними спеціалістами, оскільки суд не володіє знаннями у галузі програмного забезпечення та підтримки мобільного застосунку.
Відтак вважає, що вказані скріншоти є суперечливими, оскільки шляхом їх аналізу неможливо встановити зміст вказаних даних, з огляду на що судом першої інстанції надано їм правильну і мотивовану оцінку, згідно з якою наведені скріншоти не є доказами, які свідчать про факт, про який стверджує відповідач, зокрема здійснення операції, за якою саме позивач як клієнт додав картку 19 травня 2023 року о 19 год 20 хв до електронного гаманця для оплати через Apple Рау за допомогою коду, який був відправлений на його фінансовий номер телефону 19 травня 2023 року о 19 год. 19 хв. та, відповідно, надіслання Позивачу пуш-сповіщень та здійснення операцій із його згоди.
Щодо доводів апеляційної скарги про те, що позивач просить визнати нечинними неналежні операції лише на суму 7 325,79 грн., здійснені 04.06.2023 року, вважає їх необґрунтованими, оскільки позивач, реалізуючи принцип диспозитивності цивільного процесу та право самостійно визначати предмет і підстави позову, обґрунтовано заявив вимоги виключно щодо неналежних операцій зі списання особистих коштів, що не свідчить про визнання чи не заперечення ним інших транзакцій, як помилково стверджує скаржник.
Зазначає, що апеляційна скарга не містить доводів, які переконливо доводять, що позивач як користувач послугами банку, своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті конфіденційної інформації, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, чи вільному доступу до носіїв необхідної для списання коштів інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. В матеріалах справи відсутні докази, що відповідна інформація, необхідна для викрадення коштів, як така, що використовується при скоєнні шахрайських дій, отримана викрадачами коштів в результаті умисних чи необережних дій позивача, а не в результаті незабезпечення надійності платіжних систем АТ "Універсал банк".
В судове засідання учасники справи не з`явились без поважних причин, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, що 22.01.2021 року сторони уклали Договір про відкриття рахунку, випуск і обслуговування Платіжної картки з можливістю встановлення ліміту кредитування, що складається з Умов і правил обслуговування в AT «УНІВЕРСАЛ БАНК» при наданні банківських послуг щодо продуктів monobank/Universal Bank (Загальних умов випуску та обслуговування платіжних карток, Анкети - заяви до Договору про надання банківських послуг «Monobank», Паспорту споживчого кредиту, Таблиці обчислення загальної вартості кредиту, Інформації щодо відкриття поточного рахунку та випуску електронного платіжного засобу (в разі наявності) та Тарифів.
У відповідності до умов Договору позивач отримав платіжну картку Монобанк з встановленим кредитним лімітом в розмірі до 200 000 грн., з можливістю його коригування та зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі, передбаченому Умовами і правилами обслуговування фізичних осіб в АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» при наданні банківських послуг щодо продуктів щодо карткових продуктів.
Як видно із виписки по особовому рахунку ОСОБА_1 за період із 22.01.2021 по 06.05.2024, 04.06.2021 з рахунку позивача були здійснені платежі на суму 48 294,96 грн. (3 179,83 + 3 180,20 + 3 180,20 + 3 180,20 + 3 611,89 + 1 287,21 + 3 180,20 + 1 287,21+3 180,20 + 3 353,93 + 3 332,21 + 3 310,87 + 3 289,53 + 3 267,81 + 3 246,47 + 3 227) за допомогою технології Аррlе Рау у торгових точках “ ІНФОРМАЦІЯ_1 ” та “MERPAGO*LASJUGUETES” в іноземній валюті, за наслідками яких залишок після операції зменшився із 58 838,02 грн. (в тому числі кредитні кошти) до доступних 10 543,06 грн., тобто на 48 294,96 грн.
Згідно витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, в провадженні СВ ВП № 1 Полтавського РУП ГУ НП в Полтавській області перебувають матеріали досудового розслідування внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12023170430000762 від 06.06.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України за фактом того, що 05.06.2023 до ЧЧ ВП № 1 Полтавського РУП ГУ НП в Полтавській області надійшла письмова заява від гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проходить службу у в/ч НОМЕР_2 , м.т. НОМЕР_3 про те, що 04.06.2023, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , у період часу з 17:30 год по 19:53 год невідома особа з метою особистого збагачення у період воєнного стану, шляхом вільного доступу, здійснила крадіжку грошових коштів в сумі 48 294,96 грн., з банківської картки заявника, емітованої в АТ «Універсал банк» № НОМЕР_4 .
Крім того, ОСОБА_1 звернувся до АТ «Універсал банк» із заявою від 07.06.2023, в якій повідомив, що він проходить військову службу та 04.06.2023 виявив, що близько 20-ї години з його картки НОМЕР_4 невідомими особами без його відома без будь-яких дій з його боку знято кошти на суму 48 294,96 грн., з них 8 838,02 грн. – його власні кошти та зазначив, що нікому не передавав жодних даних стосовно його банківської карти, безпосередньо фізичну карту, власний смартфон із додатком Монобанк, а також не переходив за підозрілими посиланнями в інтернет мережі, не отримував підозрілих дзвінків.
На звернення позивача від АТ «Універсал Банк» надійшла відповідь від 19.06.2023 №48685, у відповідності до якої зазначено, що 19.05.2023 його карту була додана для оплати через Apple Pay за допомогою коду, який був відправлений на фінансовий номер телефону 19.05.2023 о 19:19. Зазначає, що 19:20 відбувся успішний вхід в мобільний застосунок за біометричними даними позивача. Після цього, 04.06.2023 відбулися оплати у мережах за допомогою технології Аррlе Рау у торгових закладах “ ІНФОРМАЦІЯ_1 ” та “MERPAGO*LASJUGUETES”.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості.
Колегія суддів частково погоджується із висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до ч.1 ст.55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.
Відповідно до ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.
Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами.
Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші обмеження його права щодо розпорядження грошовими коштами, не передбачені законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку.
За правилами ст.1067 ЦК України договір банківського рахунку укладається в письмовій формі для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунку в банку на умовах, погоджених сторонами.
Статтею 1073 ЦК України передбачено, що у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до пункт 136 розділу VII Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 29 липня 2022 року №164, користувач зобов`язаний зберігати та використовувати платіжні інструменти відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання платіжних інструментів особами, які не мають на це законного права або повноважень.
Відповідно до пункту 140 розділу VII Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 29 липня 2022 року №164, передбачає обов`язок користувача не повідомляти та іншим чином не розголошувати індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, що дає змогу ініціювати платіжні операції, та негайно після того, як йому стало відомо про факт втрати такої інформації та/або платіжного інструменту, повідомити про це емітента в спосіб та каналами зв`язку, визначеними договором між емітентом та користувачем.
Згідно з п.146 розділу VII вказаного Положення власник рахунку не несе відповідальності за платіжні операції, здійснені без автентифікації платіжного інструменту і його держателя, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність власника рахунку/держателя призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.
Відповідно до п.147 розділу VII вказаного Положення власник рахунку має право на відшкодування в судовому порядку шкоди, заподіяної надавачем платіжних послуг унаслідок помилкової, неналежної платіжної операції або виконання платіжної операції з порушенням установлених законодавством України строків.
Отже, лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для його притягнення до цивільно-правової відповідальності.
Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин.
Таким чином, користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій у разі відсутності доказів сприяння ним втраті, використанню ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.
Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі №6-71цс15 та підтверджується сталою судовою практикою, викладеною у постановах Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі №202/10128/14, від 13 вересня 2019 року у справі №501/4443/14, від 20 листопада 2019 року у справі №577/4224/16, від 17 червня 2021 року у справі №759/4025/19, від 16 серпня 2023 року у справі №176/1445/22, від 06 вересня 2023 року у справі №686/30030/21.
Саме банк має доводити, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. За недоведеності обставин, які безспірно означають те, що користувач власними діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно вважати відсутньою вину користувача у перерахуванні чи отриманні спірних коштів.
Сам по собі факт коректного введення вихідних даних для ініціювання такої банківської операції як списання коштів з рахунку користувача не може достовірно підтверджувати те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. За відсутності належних і допустимих доказів сумніви та припущення слід тлумачити переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах (див. постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 8 лютого 2018 року у справі № 552/2819/16-ц, Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 серпня 2023 року у справі № 176/1445/22, від 11 вересня 2024 року у справі № 753/12781/23).
Так, ОСОБА_1 стверджував, що не здійснював спірних транзакцій із його карткового рахунку 04 червня 2023 року у торговельних закладах “Рag*OculosLucas” та “MERPAGO*LASJUGUETES” за допомогою технології Аррlе Рау, на підтвердження чого надав інформацію з органів поліції про проведення досудового розслідування та повідомлення про це банківської установи.
Водночас на спростування цих доводів, банк надав тільки довідку про рух коштів по картці від 10.09.2025 року, копію анкети-заяви до Договору про надання банківських послуг та «Умови та правила при наданні банківських послуг.
Суд першої інстанції слушно взяв до уваги те, що операції по отриманню коштів із рахунків здійснювалися в короткий проміжок часу, використовуючи іноземні торгові мережі, в той час, як відповідач проходив військову службу.
Також місцевим судом обґрунтовано відхилено твердження відповідача про те, що клієнт додавши картку 19 травня 2023 року о 19 год 20 хв до електронного гаманця для оплати через Apple Рау за допомогою коду, який був відправлений на фінансовий номер телефону Клієнта 19 травня 2023 року о 19 год 19 хв, отримував пуш-сповіщення про здійснення операцій, оскільки на підтвердження зазначених обставин, АТ «Універсал банк» було надано ілюстрації скріншотів екрана (містяться у відзиві на позовну заяву та в апеляційній скарзі).
Водночас суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що такі докази не можуть вважатись належними і допустимими, оскільки невідомо із якої саме сторінки вони зроблені, відсутні технічні розшифрування таких даних, які збули б зроблені відповідними спеціалістами, оскільки суд не володіє знаннями у галузі програмного забезпечення та підтримки мобільного застосунку.
Відповідно аналогічні доводи апеляційної скарги також відхиляються з вищезазначених підстав.
Місцевий суд звернув увагу на те, що виявивши здійснення транзакцій, які ним не ініціювались, позивач повідомив про цей факт банк та звернувся до правоохоронних органів.
Оскільки відповідачем не доведено належними та допустимими доказами обставин, що позивач як користувач послугами банку, своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті конфіденційної інформації, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, чи вільному доступу до носіїв необхідної для списання коштів інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про необхідність зобов`язати АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» переказати на рахунок позивача за рахунок власних коштів суму платіжної операції, здійсненої 04.06.2023 року, а саме 7 325,79 грн.
За таких обставин місцевий суд зробив обґрунтований висновок про задоволення позовної вимоги про зобов`язання вчинити дії.
Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Щодо позовної вимоги про визнання недійсними транзакцій.
Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)).
Спосіб захисту порушеного права повинен бути таким, що найефективніше захищає або відновляє порушене право позивача, тобто повинен бути належним. Належний спосіб захисту повинен гарантувати особі повне відновлення порушеного права та/або можливість отримання нею відповідного відшкодування (див. пункт 8.54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 січня 2022 року всправі № 910/10784/16 (провадження № 12-30гс21)).
Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (див., зокрема, постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2023 року в справі № 761/42030/21 (провадження № 61-12101св23), постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року в справі № 607/20787/19 (провадження № 61-11625сво22)).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Таке право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричинених цими діяннями наслідкам (див., зокрема, постанови від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 89), від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23), від 15 вересня 2020 року у справі № 469/1044/17 (пункт 67), від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (пункт 58), від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18 (пункт 98), від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17 (пункт 9.1), від 22 червня 2021 року у справах № 334/3161/17 (пункт 55) і № 200/606/18 (пункт 73), від 29 червня 2021 року у справі № 916/964/19 (пункт 7.3), від 31 серпня 2021 року у справі № 903/1030/19 (пункт 68), від 26 жовтня 2021 року у справі № 766/20797/18 (пункт 19), від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (пункт 143), від 14 грудня 2021 року у справі № 643/21744/19 (пункт 61), від 25 січня 2022 року у справі № 143/591/20 (пункт 8.31), від 8 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (пункт 21), від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 (пункт 56), від 14 грудня 2022 року у справі № 477/2330/18 (пункт 55)).
Застосування будь-якого способу захисту цивільного права та інтересу має бути об`єктивно виправданим та обґрунтованим. Це означає, що: застосування судом способу захисту, обраного позивачем, повинно реально відновлювати його наявне суб`єктивне право, яке порушене, оспорюється або не визнається; обраний спосіб захисту повинен відповідати характеру правопорушення; застосування обраного способу захисту має відповідати цілям судочинства; застосування обраного способу захисту не повинно суперечити принципам верховенства права та процесуальної економії, зокрема не повинно спонукати позивача знову звертатися за захистом до суду (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (пункт 6.13), від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (пункт 82), від 8 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (пункт 24)). Спосіб захисту права є ефективним тоді, коли він забезпечуватиме поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення - гарантуватиме можливість отримати відповідну компенсацію. Тобто цей захист має бути повним і забезпечувати у такий спосіб досягнення мети правосуддя та процесуальну економію (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (пункт 63)).Застосування будь-якого способу захисту цивільного права та інтересу має бути об`єктивно виправданим та обґрунтованим. Це означає, що: застосування судом способу захисту, обраного позивачем, повинно реально відновлювати його наявне суб`єктивне право, яке порушене, оспорюється або не визнається; обраний спосіб захисту повинен відповідати характеру правопорушення; застосування обраного способу захисту має відповідати цілям судочинства; застосування обраного способу захисту не повинно суперечити принципам верховенства права та процесуальної економії, зокрема не повинно спонукати позивача знову звертатися за захистом до суду (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (пункт 6.13), від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (пункт 82), від 8 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (пункт 24)). Спосіб захисту права є ефективним тоді, коли він забезпечуватиме поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення - гарантуватиме можливість отримати відповідну компенсацію. Тобто цей захист має бути повним і забезпечувати у такий спосіб досягнення мети правосуддя та процесуальну економію (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (пункт 63)).
Розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) з яких саме правовідносин сторін виник спір; 2) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 3) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 4) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню (подібний висновок викладений у пунктах 6.6., 6.7 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19).
Якщо обраний позивачем спосіб захисту порушеного права враховує зміст порушеного права, характер його порушення, наслідки, які спричинило порушення, правову мету, якої прагне позивач, обставини, наслідки порушення, такий спосіб захисту відповідає властивості (критерію) належності. Іншою не менш важливою, окрім належності, є така властивість (критерій) способу захисту порушених прав та інтересів, як ефективність можливість за наслідком застосування засобу захисту відновлення, наскільки це можливо, порушених прав та інтересів позивача. Ефективним є спосіб захисту, який забезпечує відновлення порушеного права позивача (спричиняє потрібні результати) без необхідності вчинення інших дій з метою захисту такого права, повторного звернення до суду задля відновлення порушеного права. Тобто спосіб захисту, який виходячи з характеру спірних правовідносин та обставин справи здатен призвести до відновлення порушених, невизнаних або оспорюваних прав та інтересів (має найбільший ефект у відновленні). Судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту (див. пункти 110-113 постанови Великої Палати Верховного Суду від 13 лютого 2024 року у справі № 910/2592/19 (провадження № 12-41гс23)).
Так, позивач, зокрема, просив визнати недійсними (нечинними) неналежні операції на суму 7 325,79 грн., здійснені 04.06.2023 року з карткового рахунку НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_1 .
Разом з тим, суд першої інстанції не врахував, що належним способом захисту є примусове виконання обов`язку в натурі, а тому позовна вимога про визнання недійсними транзакцій з переказу коштів є неналежною, оскільки не призведе до відновлення порушених прав позивача, відтак у її задоволенні слід відмовити.
Такий висновок апеляційного суду кореспондується із правовим висновком, що міститься в постанові Верховного Суду від 11.09.2024 року у справі №753/12781/23.
Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин справи, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Щодо судових витрат. 
Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
У зв`язку із наведеним, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково; рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовної вимоги про визнання недійсними транзакцій з переказу коштів скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні цієї позовної вимоги; рішення суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат змінити, зменшивши розмір стягнутого з відповідача на користь держави судового збору з 2?422,40 грн. До 1 211, 20 грн.; в решті рішення суду слід залишити без змін.
Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390, 141 ЦПК України, апеляційний суд, 
П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Універсал банк» — задовольнити частково.
Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 жовтня 2025 року в частині задоволення позовної вимоги про визнання недійсними транзакцій з переказу коштів — скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні цієї позовної вимоги.
Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 жовтня 2025 року в частині розподілу судових витрат змінити, зменшивши розмір стягнутого з Акціонерного товариства «Універсал банк» на користь держави судового збору з 2?422,40 грн. до 1 211, 20 грн.
В решті рішення суду залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 26 лютого 2026 року.

Головуючий       Гірський Б.О. 

Судді:        Костів О.З. 

Храпак Н.М.