ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33601 , м. Рівне, вул. Яворницького, 59

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 квітня 2026 року   Справа № 924/1309/25 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії: 
Головуючого судді Гудак А.В.
судді Петухов М.Г. 
судді Олексюк Г.Є. 
секретар судового засідання Пацьола О.О. 
за участю представників сторін:
позивача: Піун С.П. адвокат 
відповідача: не з"явився 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Північно-західного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Комунального підприємства по експлуатації теплового господарства “Тепловик” Старокостянтинівської міської ради на рішення Господарського суду Хмельницької області від 10.03.2026 року у справі №924/1309/25 в частині відмови у задоволенні заяви про відстрочення виконання рішення суду (суддя Заверуха С.В., м.Хмельницький, повний текст складено 10.03.2026) 
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Газопостачальна компанія “Нафтогаз Трейдинг”, м. Київ
до відповідача Комунального підприємства по експлуатації теплового господарства “Тепловик” Старокостянтинівської міської ради, м. Старокостянтинів Хмельницької області
про стягнення 96778402,56 грн заборгованості

Товариство з обмеженою відповідальністю “Газопостачальна компанія “Нафтогаз Трейдинг” звернулося з позовом до Господарського суду Хмельницької області про стягнення з Комунального підприємства по експлуатації теплового господарства “Тепловик” Старокостянтинівської міської ради 96 778 402,56 грн заборгованості на підставі договору постачання природного газу від 02.09.2024 №8717-ТКЕ(24)-21. 
Відповідачем подано до суду першої інстанції заяву від 02.02.2026, у якій просить суд відстрочити виконання рішення терміном на один рік, в обґрунтування якої посилається на наявність невідшкодованої з боку держави різниці в тарифах на теплову енергію, важкий фінансовий стан комунального підприємства (наявність збитків у розмірі 120347 млн. грн) та неможливість виконання зобов`язань за договором від 02.09.2024 № 8717-ТКЕ(24)-21 у зв`язку із виконанням судового рішення у справі № 924/418/25.
Рішенням Господарського суду Хмельницької області від 10.03.2026 року у справі №924/1309/25 позов задоволено. Стягнуто з Комунального підприємства по експлуатації теплового господарства “Тепловик” Старокостянтинівської міської ради на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Газопостачальна компанія “Нафтогаз Трейдинг” 96 778 402,56 грн основного боргу, 847 840,00 грн судового збору.
Поряд з цим, суд першої інстанції у вказаному рішенні, враховуючи заперечення позивача, вину відповідача у простроченні зобов`язань з оплати природного газу за укладеним із позивачем договором, матеріальні інтереси обох сторін та беручи до уваги, що відповідачем всупереч ч. 3 ст. 13 ГПК України не надано доказів неможливості чи утруднення на даний час виконання рішення суду, відсутності коштів та винятковості випадку, з наявністю якого процесуальний закон пов`язує можливість надання відстрочення виконання судового рішення, дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви відповідача про відстрочення виконання рішення суду у справі № 924/1309/25. 
Не погоджуючись частково з оскаржуваним рішенням Господарського суду Хмельницької області від 10.03.2026 року у справі №924/1309/25 в частині відмови у задоволенні клопотання про відстрочення виконання рішення суду, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Хмельницької області в частині відмови задоволення клопотання та прийняти нове рішення, яким відстрочити виконання рішення Господарського суду Хмельницької області від 10 березня 2026 року по справі №924/1309/25 терміном на один рік для подальшого безперешкодного його виконання.
Ухвалою суду апеляційної інстанції від 31.03.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Комунального підприємства по експлуатації теплового господарства “Тепловик” на рішення Господарського суду Хмельницької області від 10.03.2026 року у справі №924/1309/25 в частині відмови у задоволенні клопотання про відстрочення виконання рішення суду. Розгляд апеляційної скарги призначено на 15 квітня 2026 року.
Представником Товариства з обмеженою відповідальністю “Газопостачальна компанія “Нафтогаз Трейдинг” адвокатом Піун С.П. 07.04.2026 подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить суд апеляційну скаргу КП «Тепловик» Старокостянтинівської міської ради на рішення Господарського суду Хмельницької області від 10.03.2026 у справі № 924/1309/25 залишити без задоволення. Рішення Господарського суду Хмельницької області від 10.03.2026 у справі № 924/1309/25 залишити без змін.
07 квітня 2026 року представником КП «Тепловик» Старокостянтинівської міської ради адвокатом Григорук С.В. подано клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату для прийняття участі в справі сторони апелянта, так як 15.04.2026 представник апелянта зайнятий у іншому судовому засіданні, яке було призначено значно раніше. В підтвердження вказаних обставин, додає ухвалу Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 09.03.2026 про справі №683/3732/25 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про захист прав споживачів та стягнення грошових коштів, якою закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті в залі судових засідань Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області на 10 годину 00 хвилин 15 квітня 2026 року. 
Представник позивача в судовому засіданні 15.04.2026 заперечила щодо задоволення клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи.
Розглянувши вказане клопотання, судова колегія не знайшла підстав для задоволення даного клопотання, враховуючи наступне.
Відповідно до п. п. 1,2 ч. 3 ст. 202 ГПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.
Згідно ч. 1 ст. 270 ГПК України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.
Частиною 11 ст. 270 ГПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.
За приписами ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Колегія суддів відзначає, що господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може не брати до уваги доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв`язку з відсутністю його представника (з причин, пов`язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т. п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов`язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах. Також, колегія суддів зазначає, що явка сторін не визнавалась обов`язковою, відповідач висловив свої доводи та міркування у апеляційній скарзі, в матеріалах справи наявні усі необхідні докази.
Зокрема, заявником не наведено жодних конкретних обставин, які б обґрунтовували, чому саме його участь є необхідною для належного захисту інтересів відповідача, чи чому така участь не може бути забезпечена іншим уповноваженим представником. Не подано також пояснень щодо неможливості залучення іншого адвоката або належної організації представництва з урахуванням завчасно відомих обставин прийняття участі в іншому судовому засіданні.
Отже, відсутність належного обґрунтування необхідності участі представника КП «Тепловик» Старокостянтинівської міської ради адвоката Григорука С.В. у судовому засіданні 15.04.2026, а також невжиття заходів для забезпечення участі у судовому засіданні іншого представника свідчать про те, що заявником не доведено наявності поважних причин, які б об`єктивно перешкоджали розгляду справи за його відсутності або зумовлювали необхідність відкладення судового розгляду.
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що повідомлені представником КП «Тепловик» Старокостянтинівської міської ради адвокатом Григоруком С.В. причини неявки визнані судом неповажними.
З огляду на викладене, зважаючи на те, що відкладення розгляду справи, є обов`язком лише за умови неможливості вирішення спору в даному судовому засіданні, колегія суддів в задоволенні клопотання представника відповідача відмовляє.
Представник позивача в судовому засіданні 15.04.2026 заперечила доводи апеляційної скарги та надала відповідні пояснення.
Північно-західний апеляційний господарський суд, розглянувши доводи апеляційної скарги та заперечення викладені у відзиві на апеляційну скаргу вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права

ВСТАНОВИВ:

1. Зміст рішення суду першої інстанції.
Суд першої інстанції, дослідивши матеріали справи, встановив, що між Товариством з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія “Нафтогаз Трейдинг”» та Комунальним підприємством по експлуатації теплового господарства «Тепловик» Старокостянтинівської міської ради виникли господарські правовідносини на підставі договору постачання природного газу від 02.09.2024 № 8717-ТКЕ(24)-21, який за своєю правовою природою є договором поставки.
На виконання умов зазначеного договору позивач у період з вересня 2024 року по квітень 2025 року передав відповідачу природний газ, що підтверджується належними та допустимими доказами, зокрема актами приймання-передачі. Загальна вартість поставленого газу становила 104 135 435,04 грн. При цьому суд встановив, що відповідач прийняв поставлений газ без зауважень, що свідчить про належне виконання позивачем своїх зобов`язань.
Водночас відповідач свої зобов`язання щодо оплати отриманого природного газу виконав частково, сплативши лише 7 357 032,48 грн, у зв`язку з чим допустив прострочення виконання грошового зобов`язання. Таким чином, суд встановив наявність заборгованості у розмірі 96 778 402,56 грн, яка не була спростована відповідачем належними доказами та не сплачена добровільно.
Оцінюючи заперечення відповідача, суд першої інстанції дійшов висновку про їх необґрунтованість. Зокрема, доводи щодо відсутності вини у зв`язку з укладенням договору про договірне списання були відхилені через ненадання такого договору до матеріалів справи. Посилання відповідача на спеціальний режим розрахунків, компенсацію різниці в тарифах та законодавство у сфері теплопостачання суд визнав такими, що не звільняють від обов`язку оплатити фактично спожитий природний газ, оскільки відповідні механізми врегулювання заборгованості (зокрема шляхом взаєморозрахунків чи субвенцій) не були реалізовані сторонами у встановленому законом порядку.
Суд першої інстанції також встановив, що відсутність бюджетного фінансування, складний фінансовий стан підприємства та наявність заборгованості держави перед відповідачем не є підставами для звільнення останнього від виконання грошового зобов`язання перед позивачем, оскільки такі обставини не припиняють зобов`язання і не змінюють встановлений договором порядок розрахунків.
На підставі встановлених обставин та аналізу норм матеріального права суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач порушив умови договору в частині своєчасної та повної оплати поставленого природного газу, у зв`язку з чим позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.
Крім того, суд першої інстанції відмовив у задоволенні заяви відповідача про відстрочення виконання рішення, оскільки останнім не доведено наявності виняткових обставин, які б істотно ускладнювали або унеможливлювали виконання рішення суду, а наведені доводи зводяться лише до складного фінансового стану, що не є підставою для надання відстрочення виконання рішення.

2.Узагальнені доводи апеляційної скарги та заперечення інших учасників справи
В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач зазначає, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні заяви про відстрочення виконання рішення, чим порушив норми процесуального та матеріального права.
При цьому відповідач не заперечує факту укладення 02.09.2024 договору постачання природного газу № 8717-ТКЕ(24)-21 з ТОВ «ГК “Нафтогаз Трейдинг”», однак наголошує на особливих умовах, у яких цей договір був укладений та виконується. Зокрема, підприємство є єдиним виробником та постачальником теплової енергії у місті Старокостянтинів, яке має стратегічне значення, зокрема у зв`язку з розміщенням військових об`єктів та постійною загрозою ракетних обстрілів. Діяльність відповідача спрямована на забезпечення безперебійного теплопостачання населення та об`єктів критичної інфраструктури в умовах воєнного стану. Відповідач зазначає, що договір укладено на підставі Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу щодо особливостей постачання природного газу виробникам теплової енергії та бюджетним установам, затвердженого постановою КМУ від 19 липня 2022 року № 812, а також в умовах дії мораторію на підвищення тарифів на теплову енергію, передбаченого Законом України «Про особливості регулювання відносин на ринку природнього газу та у сфері теплопостачання під час дії воєнного стану та подальшого відновлення їх функціонування» від 29.07.2022 №2479-IX. Водночас держава, попри встановлення гарантій компенсації різниці в тарифах відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та тепло генеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення» від 03 листопада 2016 року №1730-VIII, фактично не забезпечила фінансування таких компенсацій, оскільки відповідні субвенції не були передбачені законами про Державний бюджет на відповідні роки. За твердженням відповідача, він виконав усі передбачені законом вимоги щодо забезпечення стабільного функціонування системи теплопостачання та, в межах наявних фінансових можливостей, здійснював виконання договірних зобов`язань. Водночас підприємство позбавлене реальної можливості повною мірою впливати на розрахунки, оскільки між сторонами укладено договори про безспірне списання коштів, у зв`язку з чим розподіл грошових надходжень фактично здійснюється позивачем.
Крім того, відповідач вказує, що усе майно яким користується КП «Тепловик» є майном Старокостянтинівської міської територіальної громади ради і передано нам у господарське відання, це підтверджується договором №4 від 30 травня 2023 року, який було надано суду першої інстанції, що знову таки унеможливить виконання рішення. Також суду першої інстанції надано баланс підприємства, який свідчить про збитки підприємства, а саме в рядку 1420 видно, що збитки складають 120 347 млн.грн.
Додатково відповідач наголошує, що виконує зобов`язання за мировою угодою, затвердженою судом у справі №924/418/25, відповідно до якої здійснює значні щомісячні платежі, що ще більше обмежує його фінансові можливості.
Посилаючись на положення статті 331 Господарського процесуального кодексу України, відповідач зазначає, що підставою для відстрочення виконання рішення є наявність обставин, які істотно ускладнюють або роблять неможливим його виконання, а саме: відсутність коштів, особливий режим розрахунків, стратегічний характер діяльності підприємства, воєнний стан та необхідність забезпечення стабільного проходження опалювального сезону.
В свою чергу відповідач зазначає, що відстрочка дасть можливість підприємству безперешкодно пройти опалювальний період 2025/2026 також за цей час буде ініційовано питання часткового погашення заборгованості за рахунок коштів з бюджету Старокостянтинівської міської ради, так як саме вона затверджує тарифи. Також зважаючи на відповідь Міністерства розвитку громад та територій України відповідач сподівається на виконання державою своїх зобов`язань і погашення заборгованості різниці в тарифах, що в свою чергу призведе до погашення заборгованості перед позивачем.
Поряд з цим, відповідач зазначає, що ним роз`яснено суду першої інстанції, що в разі незадоволення клопотання примусове виконання рішення призведе до блокування роботи підприємства на передодні опалювального періоду що в свою чергу може викликати соціальне невдоволення мешканців міста. Відповідач вважає, що саме під час війни не потрібно давати російським медіа причини для зло втішання про стан в економіці держави і стан занепаду теплопостачальних підприємств.
Товариство з обмеженою відповідальністю “Газопостачальна компанія “Нафтогаз Трейдинг”, заперечуючи доводи апеляційної скарги у відзиві посилається на те, що важке фінансове становище боржника не є безумовною підставою для відстрочки, оскільки це є комерційним ризиком суб`єкта господарювання.
Відстрочка виконання рішення на один рік фактично означає безоплатне користування коштами позивача протягом тривалого часу. ТОВ «ГК «Нафтогаз Трейдинг» є стратегічно важливим підприємством, яке забезпечує енергетичну безпеку країни. Несвоєчасне отримання коштів за поставлений газ позбавляє позивача можливості розраховуватися за власними зобов`язаннями перед бюджетом та іншими контрагентами, що може призвести до дестабілізації ринку газу. Позивач усвідомлює складність ситуації, в якій перебуває м. Старокостянтинів. Проте, воєнний стан введений на всій території України, і ТОВ «ГК «Нафтогаз Трейдинг», також здійснює діяльність в умовах воєнного стану, під постійними ризиками. Посилання Скаржника на Закон № 2479-IX щодо мораторію та різниці в тарифах не звільняє споживача від обов`язку оплачувати фактично спожитий обсяг природного газу за укладеним договором. Скаржник зазначає про виконання мирової угоди по іншій справі, як аргумент своєї добросовісності. Проте, наявність інших боргів та зобов`язань лише підтверджує системну неплатоспроможність відповідача, яка не буде вирішена шляхом простої відстрочки на один рік без реальних джерел фінансування. Очікування на субвенції з бюджету є припущенням і не гарантує виконання рішення у майбутньому. Твердження скаржника про те, що відмова у відстроченні призведе до блокування роботи та соціального невдоволення, не підкріплене доказами того, що саме виконання цього рішення, а не загальний стан управління підприємством, є першопричиною кризи. Суд першої інстанції вірно оцінив, що позивач не може нести тягар соціальних зобов`язань місцевої громади за власний рахунок.

3. Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції. Правові норми, застосовані апеляційним судом до спірних правовідносин та правова позиція апеляційного суду стосовно обставин справи і доводів апеляційної скарги.
02 вересня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю “Газопостачальна компанія “Нафтогаз Трейдинг” (Постачальник) та Комунальним підприємством по експлуатації теплового господарства “Тепловик” Старокостянтинівської міської ради (Споживач) укладено договір постачання природного газу № 8717-ТКЕ(24)-21, відповідно до п. 1.1. якого Постачальник зобов`язується поставити Споживачеві, який є виробником теплової енергії в розумінні підпункту 1 пункту 4 Положення, природний газ, а Споживач зобов`язується прийняти його та оплатити на умовах цього договору.
Згідно з п. 2.1. договору Постачальник передає Споживачу на умовах цього договору замовлений Споживачем обсяг (об`єм) природного газу у період з вересня 2024 року по 30 квітня 2025 року (включно), в кількості 7574,31858 тис. куб. метрів), в тому числі по місяцях (далі також – розрахункові періоди): вересень 2024 року - 290, жовтень 2024 року – 670, листопад 2024 року – 1210, грудень 2024 року – 1490, січень 2025 року – 1490, лютий 2025 року – 1205, березень 2025 року – 992,11141, квітень 2025 року – 227,20717. Всього 7574,31858 тис. куб. метрів.
Порядок передачі та оформлення поставки природного газу сторони встановили в розділі 3 договору. Так, згідно п. 3.5 приймання-передача газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному розрахунковому періоді, оформлюється актом приймання-передачі газу.
У п. 4.1 договору сторони погодили, що ціна на природний газ, який постачається за договором, встановлюється наступним чином:
- ціна обсягів газу, визначених у пункті 2.1. договору як Обсяг І (фіксований) за 1000 куб. м газу без ПДВ - 6183 грн 33 коп., крім того ПДВ за ставкою 20%, всього з ПДВ - 7420 грн 00 коп.; крім того, тариф на послуги транспортування природного газу для внутрішньої точки виходу з газотранспортної системи - 124 грн 16 коп. без ПДВ, коефіцієнт, який застосовується при замовленні потужності на добу наперед у відповідному періоді на рівні 1,10 умовних одиниць, всього з коефіцієнтом - 136,576 грн, крім того ПДВ 20% - 27,315 грн, всього з ПДВ - 163 грн 89 коп. за 1000 куб. м. Всього ціна газу для Обсягу І (фіксований) за 1000 куб. м з ПДВ, з урахуванням тарифу на послуги транспортування та коефіцієнту, який застосовується при замовленні потужності на добу наперед, становить 7583 грн 89 коп. (підпункт 4.1.1. договору);
- ціна обсягів газу, визначених в пункті 2.1 договору як Обсяг III (фіксований) за 1000 куб. м газу без ПДВ - 13658 грн 33 коп., крім того ПДВ за ставкою 20 %, всього з ПДВ - 16390 грн 00 коп.; крім того тариф на послуги транспортування природного газу для внутрішньої точки виходу з газотранспортної системи - 124 грн 16 коп. без ПДВ, коефіцієнт, який застосовується при замовленні потужності на добу наперед у відповідному періоді на рівні 1,10 умовних одиниць, всього з коефіцієнтом - 136,576 грн, крім того ПДВ 20 % - 27,315 грн, всього з ПДВ - 163 грн 89 коп. за 1000 куб. м. Всього ціна газу для обсягу ІІІ (фіксований) за 1000 куб. м з ПДВ, з урахуванням тарифу на послуги транспортування та коефіцієнту, який застосовується при замовленні потужності на добу наперед, становить 16553 грн 89 коп. (підпункт 4.1.3. договору).
Порядок та умови проведення розрахунків сторонами встановлено у розділі 5, поміж іншого, згідно п. 5.1, споживач здійснює розрахунок за придбані обсяги природного газу в наступному порядку:
- 70 % вартості фактично переданого відповідно до акту/актів приймання-передачі природного газу - до останнього числа місяця, наступного за місяцем, в якому було здійснено постачання газу;
- остаточний розрахунок за фактично переданий, відповідно до акту/актів приймання-передачі, природний газ - до 15-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем, в якому споживач повинен був сплатити 70 % грошових коштів за відповідний розрахунковий період.
У разі відсутності акту/актів приймання-передачі фактична вартість переданого споживачу природного газу розраховується відповідно до умов підпункту 3.5.3 пункту 3.5 договору.
На виконання умов договору позивачем поставлено, а відповідачем прийнято природний газ згідно з актами приймання-передачі природного газу, а саме: від 30.09.2024 на суму 1149093,98 грн, від 30.09.2024 на суму 1926289,01 грн, від 31.10.2024 на суму 3567447,65 грн, від 31.10.2024 на суму 1490147,78 грн, від 31.10.2024 на суму 2350623,35 грн, від 30.11.2024 на суму 6697368,32 грн, від 30.11.2024 на суму 1551192,12 грн, від 30.11.2024 на суму 4047109,07 грн, від 31.12.2024 на суму 7737280,04 грн, від 31.12.2024 на суму 2417734,79 грн, від 31.12.2024 на суму 5002703,57 грн, від 31.01.2025 на суму 7729437,61 грн, від 31.01.2025 на суму 6858546,90 грн, від 31.01.2025 на суму 1848928,97 грн, від 28.02.2025 на суму 8579912,50 грн, від 28.02.2025 на суму 10223819,18 грн, від 31.03.2025 на суму 4317112,27 грн, від 31.03.2025 на суму 12126391,99 грн, від 30.04.2025 на суму 14514295,94 грн. Усього на суму 104135435,04 грн. Акти підписані сторонами та скріплені відтиском печаток.
Оплату за переданий газ відповідач здійснював частково згідно з реєстром документів від 09.10.2025 (призначення платежу: за постачання природного газу згідно договору №8717-ТКЕ(24)-21 від 02.09.2024), а саме: від 26.12.2024 на суму 2000000,00 грн, від 29.01.2025 на суму 1000000,00 грн, від 27.02.2025 на суму 1500000,00 грн, від 27.03.2025 на суму 1500000,00 грн, від 28.04.2025 на суму 1200000,00 грн. Всього на суму 7 200 000,00 грн.
Відповідно до розрахунку суми основного боргу для підприємства Комунальне підприємство по експлуатації теплового господарства “Тепловик” Старокостянтинівської міської ради за договором постачання природного газу від 02.09.2024 № 8717-ТКЕ(24)-21 станом на 15.12.2025 заборгованість становить 98778402,56 грн. При цьому, як слідує із розрахунку, усього за період вересень 2024 року по квітень 2025 року комунальному підприємству було поставлено природного газу на суму 104135435,56 грн, а фактично сплачено – 7357032,48 грн (26.12.2024 – 2000000,00 грн, 29.01.2025 – 1000000,00 грн, 27.02.2025 – 75382,99 грн, 27.02.2025 – 1424617,01 грн, 27.03.2025 – 1500000,00 грн, 28.04.2025 – 1200000,00 грн, 11.12.2025 – 74032,19 грн, 12.12.2025 – 83000,29 грн). 
Предметом позову у справі є матеріально-правова вимога позивача про стягнення з відповідача коштів в розмірі 96 778 402,56 грн у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем умов договору постачання природного газу від 02.09.2024 №8717-ТКЕ(24)-21.
Так, рішенням Господарського суду Хмельницької області від 10.03.2026 року у справі №924/1309/25 позов задоволено. Суд першої інстанції дійшов висновку про наявність у справі правових та фактичних підстав для задоволення позовних вимог. При цьому суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для відстрочки виконання рішення суду на підставі ст. 331 ГПК України.
Предметом апеляційного оскарження є рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні заяви відповідача про відстрочення виконання рішення суду.
Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. У статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість судового рішення.
Конституційний Суд України вказує, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (абзац третій пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 13.12.2012 №18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (перше речення абзацу другого пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 225.04.2012 №11-рп/2012); право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист (абзац п`ятий підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 26.06.2013 №5-рп/2013).
Виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Згідно із статтею 326 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами.
За приписами частини першої статті 331 Господарського процесуального кодексу України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення.
Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови (частина п`ята статті 331 Господарського процесуального кодексу України).
Аналізуючи норми статті 331 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд зазначає, що відстрочка це відкладення чи перенесення виконання рішення на новий строк, який визначається господарським судом.
Підставою для відстрочення, розстрочення, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом (частина третя статті 331 Господарського процесуального кодексу України).
Відповідно до частини четвертої статті 331 Господарського процесуального кодексу України вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує:
1) ступінь вини відповідача у виникненні спору;
2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан;
3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.
Таким чином, законодавець у будь-якому випадку пов`язує відстрочення виконання судового рішення у судовому порядку з об`єктивними, непереборними, винятковими обставинами, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення.
При цьому положення чинного господарського процесуального законодавства України не містять визначеного переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнюють його виконання.
Передбачені статтею 331 Господарського процесуального кодексу України обставини, з якими закон пов`язує можливість надання відстрочки, є оціночними, а необхідність використання права на відстрочку, закон відносить на розсуд суду. Вказане право застосовується за визначених в законі умов, з урахуванням всіх обставин справи.
Тобто можливість відстрочення виконання судового рішення у судовому порядку у будь-якому випадку пов`язується з об`єктивними, непереборними, винятковими обставинами, які суд визначає, виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення.
З огляду на те, що основним принципом судочинства має бути відновлення прав та інтересів кредитора, до обов`язків суду відноситься дослідження усієї сукупності обставин потенційної можливості виконання судового рішення, задля отримання кредитором повної суми коштів, що складають предмет заборгованості.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 17.05.2005 року «Чижов проти України» зазначено, що на державі лежить позитивне зобов`язання організувати систему виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною як в теорії, так і на практиці, а затримка у виконанні рішення не повинна бути такою, що порушує саму сутність права, яке захищається відповідно до параграфу 1 статті 6 Конвенції.
Колегія суддів зазначає, що надання розстрочення чи відстрочення виконання рішення суду належить до дискреційних повноважень суду. Дискреційне повноваження суду може полягати у виборі діяти чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 15.12.2021 у справі №1840/2970/18.
Тож розстрочення/відстрочення виконання рішення є правом суду, яке реалізується у виняткових випадках за наявності підстав, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, та доказів, що підтверджують наявність таких підстав.
Оскільки закон не передбачає конкретного переліку обставин, які є підставою для відстрочення виконання рішення суду, а лише встановлює критерії для їх визначення, надаючи суду можливість у кожному конкретному випадку вирішувати питання про їх наявність з урахуванням усіх обставин справи, суд апеляційної інстанції враховує наступне.
02 лютого 2026 року відповідачем до суду першої інстанції подано заяву про відстрочення виконання рішення суду терміном на один рік для подальшого безперешкодного його виконання, яка мотивована важким фінансовим станом відповідача, зокрема тим, що КП «Тепловик» укладено договори про безспірне списання коштів, що свідчить про відсутність вільних обігових коштів для здійснення розрахунків, при цьому все майно підприємства перебуває у комунальній власності Старокостянтинівської міської територіальної громади та передане йому лише на праві господарського відання (договір №4 від 30.05.2023), що фактично унеможливлює звернення стягнення на такі активи, а поданий баланс підтверджує значні збитки підприємства у розмірі 120 347 млн грн. Додатково відповідач зазначає, що ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 28.01.2026 у справі №924/418/25 затверджено мирову угоду, відповідно до якої КП «Тепловик» зобов`язане здійснювати щомісячні платежі у сумі 1 544 993,39 грн протягом трьох років, що істотно обмежує його платоспроможність та унеможливлює виконання інших грошових зобов`язань, у зв`язку з чим відповідач обґрунтовує необхідність надання відстрочки для забезпечення стабільного проходження опалювального періоду 2026/2027 років та можливості подальшого погашення заборгованості, зокрема за рахунок очікуваного відшкодування різниці в тарифах. 
В свою чергу, 17.02.2026 позивачем подано до суду першої інстанції заперечення на заяву про відстрочку виконання рішення. Позивач, обґрунтовуючи свої заперечення, вказав, що тяжке фінансове становище боржника не є безумовною підставою для відстрочення виконання рішення. Ризики господарської діяльності несе само підприємство, а відсутність коштів не може бути підставою для порушення прав кредитора. Надання відстрочки на один рік фактично є безвідсотковим кредитуванням відповідача за рахунок позивача. ТОВ “ГК “Нафтогаз Трейдинг” також діє в умовах воєнного стану та має зобов`язання щодо закупівлі та імпорту природного газу для забезпечення потреб усієї країни. Відстрочення платежу на суму понад 96 млн грн суттєво обмежує оборотні кошти позивача, що створює загрозу енергетичній безпеці не тільки міста Старокостянтинів, а й інших споживачів України. Щодо тверджень відповідача про можливість отримання компенсації різниці в тарифах, то, на думку позивача, вони є гіпотетичними. Відповідач сам зазначає у заяві, що в бюджетах на попередні роки субвенції не були передбачені. Немає жодних доказів (нормативних актів), які б гарантували надходження цих коштів саме у 2026-2027 роках у розмірі, достатньому для погашення боргу. Також і посилання на те, що відповідач вже має зобов`язання за мировою угодою у справі №924/418/25 (виплата 1,5 млн грн щомісяця), не може бути підставою для відстрочки у даній справі.
Cуд апеляційної інстанції, надаючи оцінку вказаним доводам відповідача та запереченням позивача з урахуванням правових висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 27.02.2019 по справі №796/43/2018 щодо вирішення питання відстрочення чи розстрочення виконання рішення враховує майнові інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини кожної сторони у виникненні спору та інші обставини. Матеріальний стан боржника не є безумовною підставою для розстрочення чи відстрочення виконання рішення суду і підлягає оцінці у сукупності з іншими фактичними обставинами. Скрутне фінансове становище не є тією виключною обставиною в розумінні ст.331 ГПК України, необхідною для відстрочення виконання судового рішення.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для врахування наданого відповідачем Балансу (Звіту про фінансовий стан) на 30.09.2025 як належного доказу скрутного фінансового становища.
Так, колегія суддів встановила, що доводи відповідача щодо розміру нерозподіленого прибутку (непокритого збитку) є помилковими та не відповідають змісту самого Балансу, оскільки у рядку 1420 зазначено показник у розмірі 138 834 тис. грн, тоді як відповідач безпідставно визначає його як 120 347 млн грн, не врахувавши, що у вступній частині Балансу прямо зазначено одиницю виміру – тисячі гривень. Таке викривлення фінансових показників свідчить про необґрунтованість посилань відповідача на відповідний доказ.
Водночас із Балансу вбачається, що вартість чистих активів підприємства станом на 30.09.2025 (рядок 1495) становить 111 140 тис. грн, що свідчить про наявність у відповідача активів, які перевищують його зобов`язання та спростовує доводи про критичну фінансову неспроможність.
Крім того, суд апеляційної інстанції враховує, що зазначений Баланс складений станом на 30.09.2025 та не відображає фінансового стану відповідача на момент розгляду справи, у зв`язку з чим не може бути покладений в основу висновків про наявність підстав для відстрочення виконання судового рішення.
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що вказаний доказ обґрунтовано не прийнято судом першої інстанції до уваги.
Поряд цим, колегія суддів відзначає, що наведені відповідачем у заяві про відстрочку виконання рішення обставини не можуть вважатися належними та достатніми підставами для відстрочення виконання судового рішення у розумінні ст.331 Господарського процесуального кодексу України, оскільки за змістом цієї норми така процесуальна пільга має виключний характер та застосовується лише за наявності об`єктивних, непереборних і належно доведених обставин, що істотно ускладнюють або роблять неможливим виконання рішення, при цьому обов`язок доказування таких обставин покладається саме на заявника. Посилання КП «Тепловик» на укладення договорів про безспірне списання коштів не свідчить про відсутність можливості виконання рішення, а навпаки підтверджує наявність у підприємства грошових коштів, які спрямовуються на погашення інших зобов`язань, що не може надавати йому пріоритету у невиконанні судового рішення, оскільки відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання мають виконуватись належним чином і у встановлений строк, а одностороння зміна черговості їх виконання боржником є неприпустимою. Доводи відповідача щодо непроможності погасити боргові зобов`язання за поставлений природний газ, посилаючись на перебування майна у комунальній власності необґрунтовані, так як суб`єкт господарювання несе відповідальність за своїми зобов`язаннями усім належним йому майном, крім майна, вилученого з цивільного обороту, а відтак саме по собі правове титулювання майна не виключає можливості звернення стягнення у встановленому законом порядку. Посилання на збитковість підприємства та наявність фінансових труднощів не можуть бути підставою для відстрочення виконання рішення, оскільки усталена судова практика виходить з того, що несприятливий фінансовий стан, збитковість чи відсутність достатніх коштів є звичайним підприємницьким ризиком і не визнаються виключними обставинами у розумінні ст. 331 ГПК України. Так само виконання інших зобов`язань, у тому числі за мировою угодою, затвердженою ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 28.01.2026 у справі № 924/418/25, не звільняє відповідача від обов`язку виконання рішення суду першої інстанції та не створює правових підстав для надання йому переваг перед іншими кредиторами, оскільки чинне законодавство не передбачає можливості вибіркового виконання судових рішень залежно від фінансового навантаження боржника. 
Крім того, доводи відповідача про необхідність забезпечення проходження опалювального періоду 2026/2027 років та можливе майбутнє погашення заборгованості за рахунок різниці в тарифах ґрунтуються на припущеннях, не підтверджені належними доказами та не свідчать про наявність реальних і гарантованих джерел виконання рішення у майбутньому. Отже, сукупність наведених відповідачем обставин не відповідає критеріям винятковості, об`єктивності та належної доведеності, визначеним ст. 331 ГПК України, а відтак не може бути підставою для відстрочення виконання судового рішення.
Також, відповідач не надав жодних доказів того, що ним вчиняються дії, спрямовані на врегулювання заборгованості в тарифах у визначеному Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення" порядку, зокрема докази звернення відповідачем до позивача з намірами/пропозиціями укладення договору про організацію взаєморозрахунків або договору про реструктуризацію заборгованості та, як наслідок, беззаперечних доказів того, що спірна заборгованість буде врегульована у визначеному законом порядку у строк, встановлений процесуальним законодавством для відстрочення виконання рішення у цій справі згідно з ст. 331 ГПК України.
При цьому, обставини, на які посилається відповідач у заяві про відстрочення виконання рішення, зокрема те, що договір постачання природного газу № 8717-ТКЕ(24)-21 від 02.09.2024 укладено в умовах повномасштабної війни, що перебування відповідача у скрутному фінансовому становищі зумовлене систематичною несплатою споживачами за надані послуги, що в свою чергу і призвело до неможливості виконання зобов`язання перед позивачем за договором зі сплати вартості поставленого природного газу, не є тими виключними обставинами, які унеможливлюють виконання рішення, оскільки економічні наслідки дії воєнного стану поширюється як на відповідача, так і на позивача у справі.
Таким чином, відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів реальної можливості виконати рішення суду за умови надання відстрочення виконання на 12 місяців.
Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року №18- рп/2012; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року №11- рп/2012.
Згідно з мотивувальною частиною рішення №16-рп/2009 від 30.06.2009 р. Конституційного Суду України виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової держави.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.2004 р. по справі "Шмалько проти України" (заява №60750/00) зазначено, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).
Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини несвоєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, відстрочка та розстрочка виконання рішення суду не повинна шкодити сутності права, гарантованого частиною першою статті 6 Конвенції, згідно з якою "кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру", а у системному розумінні даної норми та національного закону суд не повинен перешкоджати ефективному поновленню у правах шляхом виконання судового рішення, тобто довготривале виконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд, що не може бути виправдано за конкретних обставин справи та є наслідком зменшення вимог щодо розумності строку.
На державу покладено позитивне зобов`язання організувати систему виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною як у теорії, так і на практиці, а затримка у виконанні рішення не повинна бути такою, що порушує саму сутність права, яке захищається відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 17 травня 2005 року у справі "Чижов проти України", заява №6962/02).
Безпідставне надання відстрочки без обґрунтованих на те мотивів, надане на тривалий період без дотримання балансу інтересів стягувача та боржника порушує основи судового рішення, яке ухвалене іменем України, позбавляє кредитора можливості захистити свої права, знижує авторитет судового рішення, а тому таке судове рішення не може вважатися законним та справедливим.
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції, враховуючи заперечення позивача, вину відповідача у простроченні зобов`язань з оплати природного газу за укладеним із позивачем договором, матеріальні інтереси обох сторін та беручи до уваги, що відповідачем всупереч ч. 3 ст. 13 ГПК України не надано доказів неможливості чи утруднення на даний час виконання рішення суду, відсутності коштів та винятковості випадку, з наявністю якого процесуальний закон пов`язує можливість надання відстрочення виконання судового рішення, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для відстрочення виконання рішення у даній справі.

4. Висновки за результатами апеляційного розгляду.
Таким чином, у апеляційній скарзі Комунального підприємства по експлуатації теплового господарства “Тепловик” Старокостянтинівської міської ради не наведено достатніх та переконливих доводів, на підставі яких колегія суддів могла дійти висновку про помилковість рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні заяви відповідача про відстрочення виконання рішення суду.
Виходячи з положень статті 11 ГПК України, суд апеляційної інстанції виходить з того, що як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Трофимчук проти України», хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.
Відтак, застосовуючи наведену практику європейського суду, суд апеляційної інстанції вважає що, враховуючи зміст статті 269 ГПК України, надавши оцінку основним доводам апеляційної скарги, а також не встановивши у рішенні суду першої інстанції неправильного застосування норм матеріального права в сукупності з відсутніми порушеннями норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, дійшла висновку про відсутність таких доводів, які б були оцінені як переконливі і достатні для скасування рішення суду першої інстанції.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів за наслідком апеляційного перегляду дійшла висновку, що доводами апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовано, підстав скасування чи зміни рішення, передбачених ст.277-279 Господарського процесуального кодексу України не встановлено, а відтак апеляційну скаргу Комунального підприємства по експлуатації теплового господарства “Тепловик” Старокостянтинівської міської ради слід залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Хмельницької області від 10.03.2026 року у справі №924/1309/25 в частині відмови у задоволенні заяви про відстрочення виконання рішення суду без змін.
Судові витрати зі сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги покладаються на апелянта згідно ст.129 ГПК України.
Керуючись статтями 129, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Комунального підприємства по експлуатації теплового господарства “Тепловик” Старокостянтинівської міської ради залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Хмельницької області від 10.03.2026 року у справі №924/1309/25 в частині відмови у задоволенні заяви про відстрочення виконання рішення суду без змін.
2. Справу №924/1309/25 повернути Господарському суду Хмельницької області.
3. Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з моменту складення повного тексту в порядку, передбаченому главою 2 розділу IV Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений "16" квітня 2026 р.

Головуючий суддя Гудак А.В.

Суддя   Петухов М.Г. 

Суддя   Олексюк Г.Є.