ОКРЕМА ДУМКА
судді Великої Палати Верховного Суду
Мартинюк Н. М.
щодо постанови Великої Палати Верховного Суду від 2 квітня 2026 року
(справа №990SCGC/48/25, провадження №11-423сап25)
Відповідно до частини третьої статті 34 Кодексу адміністративного судочинства України суддя, не згодний із судовим рішенням може письмово викласти свою окрему думку.
Короткий виклад історії справи
1. У листопаді 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Великої Палати Верховного Суду (далі - «Велика Палата») зі скаргою на рішення Вищої ради правосуддя (далі - «ВРП», «Рада») від 21 жовтня 2025 року №2184/0/15-25 «Про залишення без змін рішення Першої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 11 серпня 2025 року №1669/1дп/15-25 про притягнення судді Південноукраїнського міського суду Миколаївської області ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності».
2. Рішенням Першої Дисциплінарної палати ВРП від 11 серпня 2025 року №1669/1дп/15-25 суддю Південноукраїнського міського суду Миколаївської області ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності та застосовано до нього дисциплінарне стягнення у виді попередження.
3. Ухвалюючи зазначене рішення, Перша Дисциплінарна палата ВРП виходила з того, що в діях судді ОСОБА_1 наявний склад дисциплінарного проступку, передбачений пунктом 15 частини першої статті 106 Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» (далі - «Закон № 1402-VІІІ»), а саме визнання судді ОСОБА_1 винним у вчиненні правопорушення, пов`язаного з корупцією, що є підставою для притягнення його до дисциплінарної відповідальності.
4. Перша Дисциплінарна палата ВРП обґрунтувала свої висновки таким.
5. Пунктом 6 частини сьомої статті 56 Закону №1402-VІІІ визначено, що суддя зобов`язаний виконувати вимоги та дотримуватися обмежень, установлених законодавством у сфері запобігання корупції.
5. Частиною четвертою статті 52 Закону України від 14 жовтня 2014 року №1700-VІІ «Про запобігання корупції» (далі - «Закон №1700-VІІ»)визначено, що в разі суттєвої зміни у майновому стані суб`єкта декларування, а саме отримання доходу, придбання майна або здійснення видатку на суму, яка перевищує 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня відповідного року, зазначений суб`єкт декларування зобов`язаний повідомити про це Національне агентство з питань запобігання корупції. Зазначена інформація вноситься до Реєстру, та оприлюднюється на офіційному вебсайті НАЗК.
7. Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб із 1 січня 2024 року становить 3028,00 гривень. Отже, з 1 січня 2024 року суб`єкти декларування зобов`язані були повідомляти Національне агентство з питань запобігання корупції про суттєві зміни в майновому стані, а саме отримання доходу, придбання майна на суму, що перевищує 151 400,00 гривень.
8. Згідно із частиною першою статті 651 Закону №1700-VІІ за вчинення корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень особи, зазначені в частині першій статті 3 цього Закону, притягаються до кримінальної, адміністративної, цивільно-правової та дисциплінарної відповідальності у встановленому законом порядку.
9. Пунктом «ґ» частини першої статті 3 Закону №1700-VІІ визначено, що до осіб, уповноважених на виконання функцій держави, відносяться судді.
10. Главою 13-А Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - «КУпАП») визначено, що до адміністративних правопорушень пов`язаних з корупцією, віднесено також порушення вимог фінансового контролю (стаття 1726 КУпАП).
11. 13 серпня 2024 року суддя Арбузинського районного суду Миколаївської області Догарєва І. О. винесла постанову у справі №486/834/24 (провадження №3/467/460/24), згідно з якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 1726 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (одна тисяча сімсот) грн у дохід держави. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у сумі 605 (шістсот п`ять) грн 60 копійок.
12. Відповідно до постанови судді Миколаївського апеляційного суду Фаріонової О. М. від 17 грудня 2024 року (справа №486/834/24, провадження №33/812/443/24) апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення; постанову Арбузинського районного суду Миколаївської області від 13 серпня 2024 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 1726 КУпАП, залишено без змін.
13. Перша Дисциплінарна палата ВРП встановила, що, обіймаючи посаду судді, ОСОБА_1 відповідно до судового рішення, яке набрало законної сили, визнаний винуватим у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 1726 КУпАП, тобто у вчиненні адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією.
14. ВРП за наслідками розгляду скарги судді ОСОБА_1 на рішення Першої Дисциплінарної палати ВРП від 11 серпня 2025 року №1669/1дп/15-25 «Про притягнення судді Південноукраїнського міського суду Миколаївської області ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності» залишила це рішення без змін.
15. ВРП, ухвалюючи таке рішення, виходила із того, що системний аналіз положень статті 106 Закону №1402-VІІІ дозволяє дійти висновку, що переважна більшість складів дисциплінарних проступків, що визначені в частині першій статті 106 цього Закону як об`єктивну сторону складу дисциплінарного проступку визначають певні прояви поведінки судді, зокрема дії чи бездіяльність, що своєю чергою, передбачає необхідність установлення суб`єктивної сторони дисциплінарного проступку у формі умислу чи недбалості.
16. Норма пункту 15 частини першої статті 106 Закону №1402-VІІІ є нетипово сконструйованою законодавцем, оскільки визначає підставою для юридичної (дисциплінарної) відповідальності судді не його дії чи бездіяльність, а преюдиційний факт визнання судді винним у вчиненні корупційного правопорушення або правопорушення, пов`язаного з корупцією.
17. Проте нетиповість цієї норми порівняно з іншими складами дисциплінарних проступків жодним чином не впливає на її чіткість та зрозумілість.
18. Оскільки наявність складу корупційного правопорушення або правопорушення, пов`язаного з корупцією, уже встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили, Вища рада правосуддя та її дисциплінарні органи не вправі переоцінювати фактичні обставини, які кореспондують з юридичними ознаками відповідного складу корупційного правопорушення.
19. ВРП послалася на висновки, наведені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2025 року в справі №990SCGC/27/24.
20. Рада наголосила, що підставою для притягнення судді до дисциплінарної відповідальності відповідно до пункту 15 частини першої статті 106 Закону №1402-VІІІ є саме факт визнання судді винним у вчиненні правопорушення, пов`язаного з корупцією, судовим рішенням, яке набрало законної сили, а не дії чи поведінка судді, як це характерно для інших складів дисциплінарних проступків.
21. Під час розгляду справи щодо притягнення судді до дисциплінарної відповідальності згідно з пунктом 15 частини першої статті 106 Закону №1402-VІІІ дисциплінарний орган повинен установити досить обмежене коло фактичних обставин: а) що рішення суду про визнання судді винним у вчиненні корупційного правопорушення або правопорушення, пов`язаного з корупцією, набрало законної сили; б) що не сплив строк притягнення судді до дисциплінарної відповідальності.
22. ВРП дійшла висновку, що всі перелічені обставини були установлені під час засідання Першої Дисциплінарної палати 11 серпня 2025 року, під час якого прийнято рішення про притягнення судді Південноукраїнського міського суду Миколаївської області ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності. Також ці обставини відображено у самому рішенні Першої Дисциплінарної палати від 11 серпня 2025 року №1669/1дп/15-25.
23. Отже, ВРП зазначила, що її Перша Дисциплінарна палата обґрунтовано встановила, що у діях судді ОСОБА_1 наявний склад дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 15 частини першої статті 106 Закону №1402-VІІІ. 
24. ВРП встановила, що зібрані матеріали дисциплінарної справи оцінені з достатньою повнотою та підтверджують вчинення суддею ОСОБА_1 дисциплінарного проступку, а наведені ним у скарзі доводи не спростовують висновків, зазначених у рішенні Першої Дисциплінарної палати Ради від 11 серпня 2025 року №1669/1дп/15-25 про притягнення судді ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності, і не дають підстав для його скасування.
Мотиви судового рішення Великої Палати Верховного Суду цій у справі
25. Велика Палата залишаючи скаргу ОСОБА_1  без задоволення, а рішення ВРП від 21 жовтня 2025 року №2184/0/15-25 у справі №990SCGC/48/25 без змін виходила з того, що визначальним критерієм правомірності оскаржуваного рішення відповідача є встановлення дисциплінарним органом обставин, що свідчать про наявність у діях судді ознак дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 15 частини першої статті 106 Закону №1402-VIII як підстави притягнення до дисциплінарної відповідальності.
26. Велика Палата наголосила, що у справі №990SCGC/27/24 Велика Палата Верховного Суду вже вирішувала питання підстав для притягнення судді до дисциплінарної відповідальності на підставі пункту 15 частини першої статті 106 Закону №1402-VIII  і у постанові від 17 квітня 2025 року звернула увагу на те, що за цією нормою підставою для дисциплінарної відповідальності судді є факт визнання судді винним у вчиненні корупційного правопорушення або правопорушення, пов`язаного з корупцією. Такий факт може бути встановлений у судовому провадженні (кримінальному чи провадженні про адміністративне правопорушення).
27. Окрім того, Велика Палата підкреслила, що дисциплінарний орган не наділений повноваженнями здійснювати діяльність, спрямовану на встановлення фактичних обставин вчинення корупційного правопорушення або правопорушення, пов`язаного з корупцією, шляхом збирання та процесуального закріплення відповідних доказів, що можуть свідчити про вчинення особою такого правопорушення. Таку діяльність відповідно до Закону №1700-VII здійснюють спеціально уповноважені суб`єкти у сфері протидії корупції - органи прокуратури, Національної поліції, Національне антикорупційне бюро України, НАЗК.
28. Велика Палата вважала, що під час розгляду дисциплінарної справи щодо судді дисциплінарний орган повинен установити, що рішення суду про визнання судді винним у вчиненні корупційного правопорушення або правопорушення, пов`язаного з корупцією, набрало законної сили і що не сплив строк притягнення судді до дисциплінарної відповідальності.
29. Велика Палата дійшла висновку, що факт визнання судді ОСОБА_1 винним у вчиненні правопорушення, пов`язаного з корупцією, судовим рішенням, яке набрало законної сили, давав ВРП правові підстави для притягнення скаржника до дисциплінарної відповідальності відповідно до пункту 15 частини першої статті 106 Закону №1402-VIII.
30. Велика Палата висновувала, що доводи ОСОБА_1 що стосуються ненадання ВРП та її дисциплінарним органом оцінки фактичним обставинам справи про притягнення його до адміністративної відповідальності (перебування судді на лікуванні, стан його здоров`я та його захворювання, що мали місце у період, у якому суддя мав подати повідомлення про суттєві зміни майнового стану, що, на думку скаржника, свідчить про неумисність його дій) за статтею 1726 КУпАП, позаяк і неналежного, на думку скаржника, мотивування спірного рішення, є безпідставними.
31. Також Велика Палата підкреслила, що визначене дисциплінарним органом судді ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення у виді попередження є пропорційним учиненому дисциплінарному проступку, що відповідає вимогам статті 109 Закону №1402-VIII та статті 50 Закону №1798-VIII.
ПІДСТАВИ ВИСЛОВЛЕННЯ ОКРЕМОЇ ДУМКИ
32. Передусім наголошую, що положення частини першої статті 61 Конституції України, яка передбачає, що ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, корелюється з принципом non bis in idem («ніхто не може бути покараний двічі за вчинення одного злочину»).
33. Цей принцип закріплений у статті 4 Протоколу №7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод: «нікого не може бути вдруге притягнуто до суду або покарано в порядку кримінального провадження під юрисдикцією однієї і тієї самої держави за правопорушення, за яке його вже було остаточно виправдано або засуджено відповідно до закону та кримінальної процедури цієї держави».
34. Автономне тлумачення ЄСПЛ поширює дію цього принципу не лише на кримінальне провадження у вузькому розумінні, а й на інші види юридичної відповідальності, якщо вони за своєю суттю та суворістю мають каральний характер.
35. Як уже йшлося вище, ОСОБА_1 спочатку визнано винним у вчиненні правопорушення, пов`язаного з корупцією, судовим рішенням, яке набрало законної сили.
36. Згодом, виключно на підставі того самого факту (визнання винним у правопорушенні, пов`язаному з корупцією), ВРП притягнуло ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності за пунктом 15 частини першої статті 106 Закону №1402-VIII.
37. Велика Палата у постанові від 2 квітня 2026 року підтримала позицію ВРП пославшись на «нетипову» конструкцію пункту 15 частини першої статті 106 Закону №1402-VIII, зазначивши, що підставою дисциплінарної відповідальності є не безпосередня поведінка судді, а преюдиційний факт визнання судді винним у вчиненні корупційного правопорушення або правопорушення, пов`язаного з корупцією, судовим рішенням, що набрало законної сили. Дисциплінарний орган, за таким підходом, лише установлює набрання рішенням законної сили і що не сплив строк притягнення судді до дисциплінарної відповідальності.
38. Разом з тим, вважаю, що Велика Палата мала врахувати при ухваленні рішення у цій справі таке.
39. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права.
40. У справі «Сергій Золотухін проти Росії» №14939/03 Велика палата ЄСПЛ виснувала, що, по-перше, для відповіді на питання про те, чи були правопорушення, за які заявника було притягнуто до відповідальності, одними й тими самими (idem), вирішальне значення має не правова кваліфікація за національним правом, а відповідні факти, а по-друге, дія статті 4 Протоколу №7 до Конвенції поширюється не тільки на право не бути покараним двічі, але й на право не піддаватися двічі переслідуванню та не притягатися двічі до суду.
41. Розглядаючи справу «А та Б проти Норвегії» №24130/11 та 29758/11, Велика палата ЄСПЛ уточнила, що принцип non bis in idem не буде порушений, якщо два провадження (наприклад, адміністративне і кримінальне, податкове і кримінальне тощо) утворюють єдине ціле, а не дублюються (для цього вони повинні бути «досить тісно пов`язані за суттю та в часі»).
42. Отож, подвійне провадження є допустимим лише у випадках, коли два провадження не дублюються, а утворюють узгоджену систему заходів, спрямованих на досягнення спільної мети. У протилежному випадку виникає порушення конвенційного принципу non bis in idem («ніхто не може бути покараний двічі за вчинення одного злочину»).
43. Очевидно, що у цій справі притягнення судді до адміністративної відповідальності за частиною другою статті 1726 КУпАП і дисциплінарної відповідальності за пунктом 15 частини першої статті 106 Закону №1402-VIII ґрунтуються на тотожних фактичних обставинах і одному й тому самому діянні. В обох випадках об`єктом посягання є відносини у сфері запобігання корупції, а суб`єктом - суддя як особа, на яку поширюються вимоги антикорупційного законодавства (Закон №1700-VII). 
44. Ба більше, притягнення судді до адміністративної відповідальності стало в цій справі підставою для направлення дисциплінарної скарги Миколаївською обласною прокуратурою до ВРП та початку дисциплінарного провадження, яке завершилося притягненням скаржника до дисциплінарної відповідальності за фактом визнання останнього виним у вчиненні, правопорушення, пов`язаного з корупцією.
45. Тож, такий формальний підхід суттєво звужує зміст дисциплінарної відповідальності суддів. Притягнення дисциплінарним органом судді до відповідальності без встановлення фактичних обставин вчинення корупційного правопорушення або правопорушення, пов`язаного з корупцією перетворює дисциплінарну процедуру на дублюючу каральну санкцію, що суперечить самій природі дисциплінарної відповідальності.
46. На мою думку, застосування пункту 15 частини першої статті 106 Закону №1402-VIII у цій справі призвело до порушення конвенційного принципу non bis in idem, оскільки суддя фактично зазнав подвійного притягнення до юридичної відповідальності за одне й те саме протиправне діяння - несвоєчасне повідомлення про суттєві зміни майнового стану.
47. Хоча дисциплінарна відповідальність суддів має особливий характер і покликана забезпечувати високі стандарти доброчесності та професійної етики суддівського корпусу, це не може автоматично усувати дію конвенційного принципу non bis in idem. Адже гарантія, що особа не може бути двічі притягнута до відповідальності за вчинення одного й того самого правопорушення поширюється і на дисциплінарні процедури.
48. У випадках, коли дисциплінарне провадження фактично повторює адміністративне, воно не створює нових суттєвих обставин і не переслідує додаткових, комплементарних цілей, то таке застосування суперечить конвенційному принципу non bis in idem.
49. Вважаю, що наведеного достатньо для висновку про те, що ВРП, ухвалюючи спірне рішення, обмежилася констатацією факту набрання законної сили судовим рішенням про адміністративне правопорушення, не здійснивши власної оцінки поведінки судді та не встановивши складу дисциплінарного проступку. Такий підхід не відповідає принципам верховенства права та порушує конституційні гарантії, що в сукупності свідчить про порушення конвенційного принципу non bis in idem.
Висновок
50. З огляду на викладене переконана, що в цій справі Велика Палата не мала б відхиляти доводи скарги ОСОБА_1 щодо необхідності надання дисциплінарним органом власної оцінки поведінці судді.
51. Підсумовуючи наведене, не погоджуюсь з висновком ВРП про залишення без змін рішення Першої дисциплінарної палати ВРП, який підтримала Велика Палата, про те, що відсутні підстави для задоволення позову.

Суддя: Н. М. Мартинюк