ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33601 , м. Рівне, вул. Яворницького, 59

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2026 року Справа № 924/1295/25 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
Головуючий суддя Хабарова М.В.,
суддя Мамченко Ю.А.,
суддя Олексюк Г.Є.

секретар судового засідання Приступлюк Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Керівника Окружної прокуратури міста Хмельницького на ухвалу Господарського суду Хмельницької області від 29.01.2026 у справі № 924/1295/25 (суддя Димбовський В.В., повна ухвала складена 29.01.2026)
за позовом Керівника Окружної прокуратури міста Хмельницького в інтересах держави в особі Хмельницької міської ради
до Товариства з додатковою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Дельта"
про стягнення 2 106 179,16 грн.
за участю:
прокурор - Рункевич І.В.
від позивача - не з`явився
від відповідача - не з`явився
ВСТАНОВИВ:
Ухвалою Господарського суду Хмельницької області від 29.01.2026 у справі №924/1295/25 у задоволенні заяви Керівника Окружної прокуратури міста Хмельницького про забезпечення позову відмовлено.
В обґрунтування постановленої ухвали суд першої інстанції зазначив, що позивачем не надано належних доказів, які б свідчили про вчинення відповідачем дій, спрямованих на зменшення грошових коштів, наявних у нього на рахунках, їх перерахунок на інші рахунки чи закриття рахунків. Саме лише посилання на те, що відповідач в будь-який момент може розпорядитися коштами, які знаходяться на його рахунках, а також відчужити майно, яке знаходиться у його власності, не є тими достатніми підставами для вжиття заходів забезпечення позову.
Відтак, суд, оцінивши обґрунтованість доводів позивача, дійшов висновку про відсутність правових підстав для вжиття заходів забезпечення позову.
Не погоджуючись з постановленою ухвалою, керівник Окружної прокуратури міста Хмельницького звернувся з апеляційною скаргою до Північно-західного апеляційного господарського суду, в якій просить оскаржувану ухвалу скасувати та ухвалити нове рішення, яким заяву про забезпечення позову задовольнити у повному обсязі.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу прокурор зазначає, що накладення арешту на кошти у межах спірної суми забезпечить збалансованість інтересів сторін, оскільки надасть можливість виконати рішення, у разі задоволення позову та не призведе до втручання у господарську діяльність відповідача, водночас запровадить тимчасові обмеження щодо користування цими коштами задля запобігання перешкод у виконанні рішення суду у разі задоволення позову. Вважає, що факт відчуження Товариством з додатковою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Дельта» після відкриття провадження у даній справі належного на праві власності нерухового майна – квартири №155 по вул. Майборського 11/1 у м. Хмельницькому (реєстраційний номер об`єкту 2669986168040) безперечно свідчить про наявність реальної загрози ухилення від виконання судового рішення у справі, з огляду на значний розмір суми, що підлягає стягненню.
Відтак, на думку прокурора, існує вірогідність того, що відповідач може в будь-який момент розпорядитися як майном, так і коштами, які знаходяться чи будуть надходити на його рахунки до постановлення судового рішення у справі. 
З огляду на вказане, вважає наявними підстави для вжиття заходів забезпечення позову у справі №924/1295/25.
05.03.2026 на електронну адресу суду від Товариства з додатковою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Дельта" надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останнє, посилаючись на некоректну роботу особистого кабінету в підсистемі ЄСІКС «Електронний суд», перебоями в електропостачанні та відсутністю стабільного інтернету просило долучити його до матеріалів справи.
Розглянувши подане клопотання, колегія суддів зазначає, що згідно з ч. 3 ст. 169 Господарського кодексу України заяви, клопотання і заперечення подаються та розглядаються в порядку, встановленому цим Кодексом.
Згідно з ч. 1 ст. 6 Господарського процесуального кодексу України у господарських судах функціонує Єдина судова інформаційно-комунікаційна система. (ЄСІКС)
Відповідно до ч. 6 ст. 42 Господарського процесуального кодексу України процесуальні документи в електронній формі мають подаватися учасниками справи до суду з використанням ЄСІКС в порядку, визначеному Положенням про ЄСІКС та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).
Частиною 2 статті 170 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що письмові заява, клопотання чи заперечення підписуються заявником чи його представником. 
Згідно з ч. 6 ст. 6 Господарського процесуального кодексу України, зокрема адвокати, реєструють свої електронні кабінети в підсистемі ЄСІКС або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в обов`язковому порядку. Реєстрація в ЄСІКС або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, не позбавляє права на подання документів до суду в паперовій формі.
Абзацом 2 частини 8 статті 6 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що особа, яка зареєструвала електронний кабінет в ЄСІКС або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, може подавати процесуальні, інші документи, вчиняти інші процесуальні дії в електронній формі виключно за допомогою ЄСІКС або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, з використанням власного електронного підпису, прирівняного до власноручного підпису відповідно до Закону "Про електронні довірчі послуги", якщо інше не передбачено цим Кодексом.
Як вбачається з поданого відзиву, останній був надісланий на офіційну електронну адресу суду, тобто не у спосіб, передбачений Господарським процесуальним кодексом України.
Крім того, обґрунтовуючи подання відзиву електронною поштою, відповідач не вказує причин неможливості його надіслання на адресу суду засобами поштового зв`язку у визначений ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 10.02.2026 строк, а також не просить суд його поновити.
Відповідно до ч. 4 ст. 170 Господарського процесуального кодексу України суд, встановивши, що письмову заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини першої або другої цієї статті, повертає її заявнику без розгляду. 
З огляду на вказане, колегія суддів дійшла висновку про залишення відзиву Товариства з додатковою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Дельта" без розгляду.
У судове засідання 05.03.2026 з`явився прокурор, який підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі та просив її задовольнити. 
Інші учасники справи явку своїх уповноважених представників у судове засідання не забезпечили, про дату, час та місце розгляду справи
Згідно з ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
З огляду на вказане, зважаючи, що судом вжито необхідних заходів для завчасного повідомлення сторін про час і місце розгляду справи, приймаючи до уваги ст. 269 Господарського процесуального кодексу України про межі та строки перегляду справ в апеляційній інстанції, враховуючи, що явка учасників справи в судове засідання обов`язковою не визнавалася, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги за відсутності представників позивача та відповідача за наявними у справі матеріалами.
Відповідно до ч. 1, 4 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Розглянувши апеляційну скаргу в межах вимог та доводів наведених в ній, вивчивши матеріали оскарження ухвали Господарського суду Хмельницької області від 29.01.2026, наявні в них докази, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду дійшла наступного висновку.
Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів оскарження ухвали Господарського суду Хмельницької області від 29.01.2026, Керівник Окружної прокуратури міста Хмельницького в інтересах держави в особі Хмельницької міської ради звернувся до Господарського суду Хмельницької області з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Дельта" про стягнення 2106179,16 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані безпідставним збереженням відповідачем коштів пайової участі за будівництво об`єкта: Нове будівництво багатоквартирного житлового будинку по вул. Майборського, 11/1 в м. Хмельницькому (черга №1).
28.01.2026 до суду першої інстанції від Керівника окружної прокуратури міста Хмельницького надійшла заява про забезпечення позову, в якій останній просить вжити заходи забезпечення позову шляхом:
1) накладення арешту на грошові кошти, що належать товариству з додатковою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Дельта", як в національній валюті (гривня), так і в іноземній валюті, що містяться на відкритих рахунках у банківських або інших фінансово-кредитних установах, у тому числі інших держав, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення ухвали про забезпечення позову та належать товариству з додатковою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Дельта" у межах суми позовних вимог на загальну суму 2106179,16 грн.;
2) накладення арешту на нерухоме майно, яке належить товариству з додатковою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Дельта", у межах суми позову 2106179,16 грн. лише в межах різниці між сумою ціни позову та арештованих грошових коштів, у разі їх недостатності.
Обґрунтовуючи вищевказану заяву прокурор вказував, що необхідність вжиття заходів забезпечення позову зумовлена обґрунтованим припущенням, що їх невжиття може ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог прокурора, оскільки відповідач в будь-який момент може як розпорядитися коштами, які знаходяться на його рахунках, так і відчужити майно, яке знаходиться у його власності.
Зазначав, що накладення арешту як на кошти, так і на майно відповідача у межах заявлених позовних вимог (2 106 179,16 грн) не матиме наслідком подвійного забезпечення позовних вимог (і за рахунок коштів, і за рахунок майна) і не суперечить вимогам закону стосовно співмірності заходів забезпечення позову із заявленими позовними вимогами.
Вважав, що факт подання прокурором позову у даній справі з майновою вимогою як раз і свідчить про можливість відповідача в будь-який момент розпорядитися своїми коштами та є беззаперечною можливістю, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача.
Окрім того, в обґрунтування необхідності застосування заходів забезпечення позову прокурор також посилався на те, що згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Товариство з додатковою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Дельта" після відкриття провадження у даній справі вже здійснило відчуження належного на праві власності нерухомого майна квартири №155 по вул. Майборського, 11/1 у м. Хмельницькому (реєстраційний номер об`єкту 2669986168040), що, на його думку, свідчить про наявність реальної загрози ухилення від виконання судового рішення у справі.
Аналізуючи встановлені обставини справи та надаючи їм оцінку в процесі апеляційного перегляду, колегія суддів враховує наступне.
Згідно з положеннями ст.ст. 136, 137 Господарського процесуального кодексу України заходи забезпечення позову є одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту.
Забезпечення позову за правовою природою є засобом запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, метою якого є запобігання можливому порушенню в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів. Цим забезпечується можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову. Тобто, забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача.
Відповідно до ст. 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачені ст. 137 Господарського процесуального кодексу України заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.
При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24.04.2024 у справі №754/5683/22 зазначила, що як характер спору (майновий або немайновий), так і те, чи підлягає судове рішення у конкретній справі примусовому виконанню, не мають вирішального значення при дослідженні судом питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову. Ключовим є встановлення судом: 1) наявності спору між сторонами; 2) ризику незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, який може проявлятися як через вплив на виконуваність рішення суду у конкретній справі, так і шляхом перешкоджання поновленню порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду; 3) співмірності обраного позивачем виду забезпечення позову з пред`явленими позовними вимогами та 4) дійсної мети звернення особи до суду із заявою про забезпечення позову, зокрема, чи не є таке звернення спрямованим на зловживання учасником справи своїми правами.
Разом з тим, у постанові від 03.03.2023 у справі № 905/448/22 Об`єднана палата Касаційного господарського суду Верховного Суду висловила правову позицію, за якою, умовою застосування заходів забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.
Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.
Отже, необхідною умовою вжиття заходів для забезпечення позову є наявність достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, що має бути підтверджено доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову. (аналогічний висновок викладений в постановах Верховного Суду від 15.04.2021 у справі №910/16370/20, від 24.06.2022 у справі №904/3783/21, від 26.09.2022 у справі №911/3208/21, від 20.06.2025 у справі №911/2073/24).
При цьому, звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, позивач повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.
Отже, у кожному конкретному випадку розглядаючи заяву про забезпечення позову суду належить встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.
Як вбачається з матеріалів оскарження, предметом позову у даній справі є вимога майнового характеру щодо стягнення з відповідача безпідставно збережених коштів пайової участі за будівництво об`єкта у розмірі 2 106 179,16 грн.
Оскільки судове рішення при задоволенні вищевказаної позовної вимоги вимагатиме примусового виконання, то в даному випадку має застосуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.
Згідно з ч. 4 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Співмірність передбачає оцінку співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності прав чи законних інтересів, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він просить накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. 
Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, позивач повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язуються заявлені позовні вимоги та застосування певного заходу забезпечення позову.
Звідси, достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову та які можуть виражатись у вчиненні відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду.
Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо).
Схожі висновки викладено у постанові Верховного Суду від 04.12.2025 у справі №916/3385/25.
Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.
заявником доказово не підтверджено наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування обраного ним заходу забезпечення позову - накладення арешту на грошові кошти відповідача, зокрема обставин:
- вчинення відповідачем будь-яких дій, спрямованих як на витрачання/списання коштів з рахунків, у тому числі не для здійснення розрахунків з позивачем, так і на реалізацію майна чи підготовчі дії до його реалізації;
- доведення товариства до банкрутства, тощо.
Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що остання містить лише посилання на правові норми, які регулюють інститут забезпечення позову, а також припущення прокурора щодо ускладнення чи неможливості виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Натомість обґрунтування фактичними даними та відповідними доказами ймовірного ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду відсутнє.
Самі лише припущення прокурора про можливість ухилення від виконання судового рішення у разі задоволення позову без долучення відповідних доказів, про що правильно зазначив суд першої інстанції, не є достатньою підставою для вжиття заходів забезпечення позову.
Обставини ж можливості відповідача розпоряджатися коштами не є доказом ризику ухилення від виконання судового рішення.
До того ж суд звертає увагу на те, що не існує універсального алгоритму застосування заходів забезпечення позову, оскільки їх вжиття (або відмова у такому) знаходиться у прямій залежності від фактичних обставин кожного конкретного господарського спору, а процесуальний закон, визначаючи у статті 75 ГПК України підстави звільнення від доказування, не передбачає звільнення учасника від доказування у разі подання заяви про забезпечення позову.
У розрізі вказаного колегія суддів вважає за необхідне наголосити на тому, що інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити, попри це такі дії не можуть визнаватись встановленими поза межами процедури та стандартів доказування.
У зворотному ж порушується баланс рівності усіх учасників судового процесу та презюмується абсолютне право заявника на застосування обраних ним заходів забезпечення позову.
Оцінюючи заявлені прокурором заходи забезпечення, колегія суддів вважає їх неспівмірними та такими, що не підтверджені жодними доказами необхідності їх вжиття.
Прокурором не наведено фактичних обставин, які б свідчили про реальну ймовірність ускладнення чи унеможливлення ефективного захисту порушених прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду, а також не надано доказів на підтвердження вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи позову до суду та обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову.
Разом з тим, посилання прокурора на здійснення відповідачем відчуження належного йому на праві власності нерухомого майна – квартири №155 по вул. Майборського 11/1 у м.Хмельницькому (реєстраційний номер об`єкту 2669986168040), як на беззаперечну підставу наявності реальної загрози ухилення від виконання судового рішення у даній справі, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки як вбачається з витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 28.11.2025 та від 30.12.2025, одним з видів економічної діяльності відповідача є 41.20 – будівництво житлових і нежитлових будівель; 68.10 – купівля та продаж власного нерухомого майна.
Відтак, здійснення відповідачем продажу квартир є видом його господарської діяльності, що не може саме по собі свідчити про наявність у нього наміру ухилитися від виконання судового рішення у даній справі. Вказане не є доказом підтвердження обставин, що можуть ускладнити або унеможливити виконання рішення суду, про що вірно зазначив суд першої інстанції.
Колегією суддів також враховано, що арешт коштів на рахунках товариства може призвести до перешкод у здійсненні господарської діяльності останнім та, в свою чергу, погіршення майнового стану сторони, оскільки знерухомлення грошових активів, як основного інструменту ведення юридичної особою господарської діяльності, унеможливлює здійснення такої діяльності.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що жодна з викладених прокурором обставин у заяві про забезпечення позову та апеляційній скарзі не підтверджена належними доказами та має характер необґрунтованого припущення.
За змістом ч. 1 ст. 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу не інакше як, зокрема, на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст.ст. 74, 76 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.
У силу приписів ч. 1 ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищевикладене, зазначені в апеляційній скарзі доводи не знайшли свого підтвердження під час перегляду оскаржуваної ухвали судом апеляційної інстанції, апелянт не подав належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли б бути прийняті та досліджені судом апеляційної інстанції в розумінні ст.73, 76-79, 86 Господарського процесуального кодексу України.
Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення ухвали Господарського суду Хмельницької області від 29.01.2026 у справі № 924/1295/25 без змін, з огляду на що апеляційна скарга Керівника Окружної прокуратури міста Хмельницького задоволенню не підлягає.
Оскільки відсутні підстави для скасування ухвали суду першої інстанції, судовий збір за подачу апеляційної скарги покладається на скаржника згідно з ст.129 Господарського процесуального кодексу України.
Керуючись ст.ст. 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Керівника Окружної прокуратури міста Хмельницького залишити без задоволення, ухвалу Господарського суду Хмельницької області від 29.01.2026 у справі №924/1295/25 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст.286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повна постанова складена "10" березня 2026 р.

Головуючий суддя Хабарова М.В. 

Суддя   Мамченко Ю.А. 

Суддя   Олексюк Г.Є.