ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2026 року	Львів	Справа № 380/25926/24 пров. № А/857/42937/25	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів: 
судді-доповідача -	Шевчук С. М.	
суддів -	Кухтей Р.В.	
 	Нос С.П.	
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2025 року у справі № 380/25926/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій,
місце ухвалення судового рішення 	м. Львів	
розгляд справи здійснено за правилами	спрощеного позовного провадження 	
суддя у І інстанції	Потабенко В.А.	
дата складання повного тексту рішення	19.09.2025 року	
ВСТАНОВИВ:
І. ОПИСОВА ЧАСТИНА
У грудні 2024 року до Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі – відповідач) у якій позивач просить суд:
визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не зарахування до стажу служби в поліції наявні на момент прийняття на службу у ГУНП у Львівській області вислуги років (стаж служби) з 07.12.2012 року по 08.11.2016 рік у Державній кримінально-виконавчій службі;
зобов`язати відповідача зарахувати до стажу служби в поліції, наявну на момент прийняття на службу у ГУНП у Львівській області вислугу років (стаж служби) з 10.08.2011 року по 08.02.2024 року у Державній кримінально-виконавчій службі та провести перерахунок і виплату грошового забезпечення (у тому числі в частині надбавки за вислугу років, компенсації за невикористану додаткову відпустку) за час служби в органах поліції з урахуванням вислуги років з 10.08.2011 року по 08.02.2024 рік в органах Державної кримінально-виконавчої служби України.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2025 року у справі № 380/25926/24 позов задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції у Львівській області щодо не зарахування ОСОБА_1 до стажу служби в Національній поліції України наявні на момент прийняття на службу у Головному управлінні Національної поліції у Львівській області вислугу років (стаж служби) з 10.08.2011 по 08.02.2024 у Державній кримінально-виконавчій службі України.
Зобов`язано Головне управління Національної поліції у Львівській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу служби в поліції, наявну на момент прийняття на службу у Головному управлінні Національної поліції у Львівській області вислугу років (стаж служби) за період з 10.08.2011 по 08.02.2024 у Державній кримінально-виконавчій службі України до стажу служби в Національній поліції України, а також провести перерахунок і виплату грошового забезпечення (у тому числі в частині надбавки за вислугу років, компенсації за невикористану додаткову відпустку) за час служби в органах поліції з урахуванням вислуги років за період з 10.08.2011 по 08.02.2024 в органах Державної кримінально-виконавчої служби України.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головне управління Національної поліції у Львівській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 2422 гривень 40 коп.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити.
У обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає, що стаж служби в поліції регулюється лише спеціальним законодавством, а саме Законом України «Про Національну поліцію», який не передбачає зарахування до стажу служби в поліції стаж служби в Державній кримінально-виконавчій службі. Крім того, відповідач звертає увагу на те, що Верховний Суд у постанові від 06.02.2025 року у справі № 140/856/24 зробив висновок, що час навчання в освітніх закладах Державної кримінально-виконавчої служби України (раніше Державної кримінально-виконавчої служби) не зараховується до стажу служби в поліції. Також, відповідач вважає, що позовні вимоги про перерахунок грошового забезпечення є передчасними, оскільки відповідач не здійснив перерахунок вислуги років позивачу.
Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, відповідно до частини 4 статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Про розгляд апеляційної скарги відповідач та представник позивача повідомлені шляхом надіслання ухвали про відкриття апеляційного провадження та про призначення апеляційної скарги до розгляду через електронний кабінет сервісу "Електронний суд" Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (ЄСІТС), підтвердженням чого є відповідні дані автоматизованої системи документообігу суду. 
Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. В силу вимог ч. 4 ст. 229 КАС України, якщо відповідно до положень цього Кодексу, розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

ІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Ухвалюючи судове рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на зарахування стажу служби в Державній кримінально-виконавчій службі України до стажу служби в поліції.

ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 10.08.2011 позивач прийнятий на службу в Державну кримінально-виконавчу службу згідно з наказом № 1100/с від 10.08.2011.
08.02.2024 позивач звільнений із Державної кримінально-виконавчої служби відповідно до наказу № 150/c-24 від 08.02.2024.
09.02.2024 позивач був прийнятий на службу у Національну поліцію України у Львівській області відповідно до наказу ГУ НП у Львівській області № 770/с від 09.02.2024, де працює дотепер.
15.11.2024 представник позивача звернувся до відповідача з адвокатським запитом у якому просив надати копії послужного списку, копії трудової книги, відомості про період роботи зараховані до стажу служби в поліції та трудового стажу і вислуги років та відомості про те, чи зараховано до стажу служби в поліції позивачу періоди його служби у Державній кримінально-виконавчій службі України та її структурних підрозділах.
22.11.2024 відповідач надав представнику позивача лист-відповідь від 21.11.2024 № 9442202924, у якому повідомив, що період проходження служби у Державній кримінально-виконавчій службі України та її структурних підрозділах у переліку обрахунку стажу служби в поліції відсутні, тому на даний час немає правових підстав для зарахування до стажу служби в поліції періоду проходження у Державній кримінально-виконавчій службі та її структурних підрозділах.
Не погодившись із бездіяльністю відповідача, позивач звернувся до суду із цим позовом.

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.
Відповідно до положень статті 19 Конституції України, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Закон України від 2 липня 2015 року № 580-VIII "Про Національну поліцію" визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.
Відповідно до частин першої, другої статті 59 Закону України "Про Національну поліцію", служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Час проходження служби в поліції зараховується до страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Приписами статті 78 Закону України "Про Національну поліцію" передбачено, що стаж служби в поліції дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки.
Частиною другою статті 78 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що до стажу служби в поліції зараховуються:
1) служба в поліції на посадах, що заміщуються поліцейськими, з дня призначення на відповідну посаду;
2) військова служба в Збройних Силах України, Державній прикордонній службі України, Національній гвардії України, Управлінні державної охорони, Цивільній обороні України, внутрішніх військах Міністерства внутрішніх справ України та інших військових формуваннях, утворених відповідно до закону, Службі безпеки України, Службі зовнішньої розвідки, Державній спеціальній службі транспорту;
3) служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу з дня призначення на відповідну посаду;
4) час роботи у Верховній Раді України, місцевих радах, центральних і місцевих органах виконавчої влади із залишенням на військовій службі, на службі в органах внутрішніх справ України або на службі в поліції;
5) час роботи в органах прокуратури і суді осіб, які працювали на посадах суддів, прокурорів, слідчих, а також служба у Службі судової охорони ;
6) дійсна військова служба в Радянській Армії та Військово-Морському Флоті, прикордонних, внутрішніх, залізничних військах, в органах державної безпеки та інших військових формуваннях колишнього СРСР, а також служба в органах внутрішніх справ колишнього СРСР.
Під час обчислення стажу служби в поліції враховуються тільки повні роки вислуги років без округлення фактичного розміру вислуги років у бік збільшення.
Порядок обчислення вислуги років у поліції встановлює Кабінет Міністрів України.
Досліджуючи питання щодо не зарахування відповідачем до вислуги років позивача періоду проходження служби в Державній кримінально-виконавчій службі України з 20 червня 2020 року до 23 березня 2023 року, суд зазначає таке.
Так, у постанові від 20 жовтня 2022 року у справі № 160/11127/20 Верховний Суд вже формував правовий висновок стосовно того, що служба в органах Державної кримінально-виконавчої служби України прирівнюється до служби в органах внутрішніх справ України, оскільки здійснювалась вона в порядку, установленому законодавством для осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, а відтак, має такий же правовий статус і повинна в силу пункту 3 частини другої статті 78 ЗУ "Про національну поліцію" зараховуватися до стажу служби в поліції.
У цій постанові Верховний Суд зазначив, що системний аналіз вищенаведених норм свідчить про те, що фактично законодавець поширив дію усіх норм, які врегульовують порядок і умови проходження служби працівниками органів внутрішніх справ, а в подальшому - поліцейськими, на працівників кримінально-виконавчої служби.
Сутність службової дисципліни, обов`язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень визначені Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ України, затвердженим Законом України " Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України".
Згідно з преамбулою зазначеного Статуту його дія поширюється на осіб начальницького складу Національного антикорупційного бюро України, осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України та податкової міліції, які повинні неухильно додержуватися його вимог.
Крім того, частиною першою статті 6 Закону України "Про Державну кримінально-виконавчу службу України" закріплено, що Державна кримінально-виконавча служба України відповідно до закону здійснює правозастосовні та правоохоронні функції і складається з центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань, його територіальних органів управління, кримінально-виконавчої інспекції, установ виконання покарань, слідчих ізоляторів, воєнізованих формувань, навчальних закладів, закладів охорони здоров`я, підприємств установ виконання покарань, інших підприємств, установ і організацій, створених для забезпечення виконання завдань Державної кримінально-виконавчої служби України.
Аналізуючи повноваження, завдання та функції відповідних органів, Верховний Суд у вищевказаній постанові дійшов висновку, що всі обов`язки, обмеження служби в органах внутрішніх справ та поліції, її специфічні умови, порядок та підстави дисциплінарної відповідальності визнані законодавцем тотожними умовам проходження служби персоналом органів і установ виконання покарань.
У підсумку Верховний Суд констатував, що служба в органах Державної кримінально-виконавчої служби України (Державної пенітенціарної служби) має такий же правовий статус, як і служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу.
Повертаючись до обставин цієї справи, варто зазначити, що суд першої та апеляційної інстанцій, врахувавши тотожність правового статусу служби в органах внутрішніх справ і служби в установі виконання покарань, діяльність позивача, функції, які ним виконувались на момент проходження служби, статус позивача, дійшли правильного висновку, що стаж служби позивача в Державній кримінально-виконавчій службі України підлягає зарахуванню до стажу служби в поліції, що дає право на встановлення надбавки за вислугу років і надання додаткової оплачуваної відпустки.
Враховуючи вищенаведену позицію Верховного Суду у справі №160/11127/20, яка є застосованою до правовідносин у цій справі, колегія суддів уважає правильним висновок суду першої інстанцій, щодо задоволення позовних вимог в частині зобов`язання відповідача зарахувати позивачу до стажу служби в поліції вислугу років у Державній пенітенціарній службі України з 05.08.2014 року по 08.02.2024 року.
Щодо права позивача на зарахування до вислуги років служби в поліції періоду навчання в Чернігівському юридичному коледжі Державної пенітенціарної служби України з 10.08.2011 по 05.07.2014, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до преамбули Постанови № 393, остання була прийнята відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ" і Постанови Верховної Ради України про порядок введення в дію цього Закону.
Статтею 17 Закону України "Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ" передбачено, що Порядок обчислення вислуги років для призначення пенсій відповідно до цього Закону особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ визначається Кабінетом Міністрів України.
Отже, Постанова № 393 встановлює порядок обчислення стажу (вислуги років) особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, який проводиться саме з метою призначення пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ".
Верховний Суд звертає увагу, що пункт 2 Постанови № 393 (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) встановлює, що до вислуги років особам офіцерського складу Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Цивільної оборони України та інших військових формувань, створених Верховною Радою України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, а також особам середнього, старшого і вищого начальницького складу органів внутрішніх справ, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, Державної інспекції техногенної безпеки та Державної кримінально-виконавчої служби України при призначенні пенсій згідно з пунктом "а" статті 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ" додатково зараховується час їхнього навчання (у тому числі заочно) у цивільних вищих навчальних закладах, а також у інших навчальних закладах, після закінчення яких присвоюється офіцерське звання, до вступу на військову службу або призначення на відповідну посаду в межах до п`яти років із розрахунку - один рік за шість місяців.
Таким чином апеляційний суд дійшов висновку, що пункт 2 Постанови № 393 не може бути застосовано при вирішенні питання щодо обчислення стажу служби в поліції, який дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки в порядку статті 78 Закону України "Про національну поліцію", оскільки Постанова № 393 прийнята на виконання Закону України "Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ" та може бути застосована для визначення вислуги років особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ саме у випадку призначення пенсії за вислугу років. У свою чергу, при вирішенні питання щодо обчислення стажу служби в поліції, який дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки слід застосовувати приписи частини другої статті 78 Закону України "Про Національну поліцію", якою встановлено вичерпний перелік складових (посад, періодів служби) такого стажу служби в поліції.
При цьому делегування частиною четвертою статті 78 Закону України "Про Національну поліцію" Кабінету Міністрів України встановлення порядку обчислення вислуги років у поліції не надає Уряду права визначати додаткові складові стажу служби в поліції, які не передбачені частиною другою статті 78 Закону України "Про національну поліцію".
Схожі висновки викладено в постановах Верховного Суду від 19 листопада 2019 року у справі №520/903/19, від 31 березня 2020 року у справі №520/2067/19, від 22 липня 2020 року у справі №520/5960/19, від 13 серпня 2020 року у справі №820/6656/16, від 9 вересня 2021 року у справі № 520/5021/19, від 15 грудня 2021 року у справі №520/11545/19, а також від 22 лютого 2023 року у справі № 320/12166/20, які враховуються в силу положень частини 3 статті 341 КАС України.
Отже, зважаючи на наведені вище норми права, право на зарахування навчання виникає лише при призначення пенсії.
Враховуючи те, що позивач не звертався до відповідача із заявою про оформлення та подання документів для призначення пенсії за вислугу років, апеляційний суд дійшов висновку, що вимоги позивача про зобов`язання відповідача зарахувати до стажу служби в поліції вислугу років, що фактично є періодом навчання, задоволенню не підлягають.
Аналогічні висновки зробив Верховний Суд в постанові від 06 лютого 2025 року у справі № 140/856/24.
Підводячи підсумок наведеного вище, апеляційний суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити шляхом:
визнання протиправною бездіяльності Головного управління Національної поліції у Львівській області щодо незарахування ОСОБА_1 до стажу служби в Національній поліції України вислугу років з 05.08.2014 року по 08.02.2024 року у Державній кримінально-виконавчій службі України;
зобов`язання Головне управління Національної поліції у Львівській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу служби в поліції, вислугу років за період з 05.08.2014 року по 08.02.2024 року у Державній кримінально-виконавчій службі України та провести перерахунок і виплату грошового забезпечення (у тому числі в частині надбавки за вислугу років, компенсації за невикористану додаткову відпустку) за час служби в органах поліції з урахуванням вислуги років за період з 05.08.2014 року по 08.02.2024 року в органах Державної кримінально-виконавчої служби України.
Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги частково знайшли своє підтвердження, а висновки суду першої інстанції є такими, що зроблені з порушенням норм матеріального та процесуального права та неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для вирішення справи. 
Відповідно до статті 8 Конституції України, статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України та частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, та застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Гарсія Руїз проти Іспанії» (рішення від 21 січня 1999 року), зокрема, зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Європейської конвенції з прав людини і зобов`язує суди викладати підстави для своїх рішень, це не можна розуміти як вимогу давати докладну відповідь на кожний аргумент.
Тому за наведених вище підстав, якими обґрунтовано судове рішення, суд не убачає необхідності давати докладну відповідь на інші аргументи, зазначені сторонами, оскільки вони не є визначальними для прийняття рішення у цій справі.
Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що оскаржуване рішення суду не відповідає дійсним обставинам справи та нормам матеріального права, а відтак апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а рішення суду скасувати з прийняттям нового про часткове задоволення позову.
Досліджуючи питання, яке стосуються розподілу судових витрат понесених позивачем у даній справі, то колегія суддів зазначає наступне.
Враховуючи положення статті 139 КАС України, у зв`язку з частковим задоволенням апеляційної скарги та адміністративного позову, суд присуджує на користь позивача судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. 
З матеріалів справи видно, що позивач поніс витрати пов`язані з розглядом справи у вигляді сплати судового збору у сумі 1211,20 грн у суді першої інстанції.
Як наслідок, суд присуджує за рахунок бюджетного фінансування відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору у сумі 1211,20 грн., як за одну немайнову вимогу.
Керуючись ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 317, ст. 321, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області задовольнити частково. 
Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2025 року у справі № 380/25926/24 скасувати та прийняти постанову, якою позов задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльності Головного управління Національної поліції у Львівській області щодо не зарахування ОСОБА_1 до стажу служби в Національній поліції України вислугу років з 05.08.2014 року по 08.02.2024 року у Державній кримінально-виконавчій службі України.
Зобов`язати Головне управління Національної поліції у Львівській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу служби в поліції, вислугу років за період з 05.08.2014 року по 08.02.2024 року у Державній кримінально-виконавчій службі України та провести перерахунок і виплату грошового забезпечення (у тому числі в частині надбавки за вислугу років, компенсації за невикористану додаткову відпустку) за час служби в органах поліції з урахуванням вислуги років за період з 05.08.2014 року по 08.02.2024 року в органах Державної кримінально-виконавчої служби України.
У задоволенні інших позовних вимог відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції у Львівській області на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1211,20 грн. (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 копійок).
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	С. М. Шевчук 	
судді	 	Р. В. Кухтей 	
 	 	С. П. Нос