ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

18 березня 2026 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 739/2221/25
Головуючий у першій інстанції – Чепурко В. В.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/869/26

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого-судді Висоцької Н.В.,
суддів: Мамонової О.Є., Шитченко Н.В.,
учасники справи: позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гелексі»,
відповідач – ОСОБА_1 ,
розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 26 січня 2026 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компаніця «Гелексі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-
В С Т А Н О В И В:
У жовтні 2025 року ТОВ «ФК «Гелексі» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором позики № 47296 від 03.01.2019 у розмірі 25104,50 грн та судові витрати.
Рішенням Новгород-Сіверського районного суду від 26.01.2026 позов ТОВ «ФК «Гелексі» задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Гелексі» заборгованість за договором позики №47296 від 03.01.2019 у розмірі 5029,00 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Гелексі» судові витрати у розмірі 485,26 грн.
Враховуючи положення ст. 599, 610, 1050, 1054 ЦК України, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, оскільки відповідачка своїх зобов`язань за кредитним договором не виконала, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню.
Також за висновком суду, оскільки ні представником позивача, ні представником відповідача не надано документів, що підтверджували б оплату як позивачем, так і відповідачкою професійної правничої допомоги на суму 5000,00 грн та 6000,00 грн відповідно, тому підстави для стягнення вказаних сум коштів в якості компенсації витрат на професійну правничу допомогу відсутні.
Не погодившись з вказаним рішенням суду, представник ОСОБА_1 – адвокат Калінін С.К. звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Новгород-Сіверського районного суду від 26.01.2026 в частині відмови в стягненні на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу та стягнути з ТОВ «ФК «Гелексі» на користь ОСОБА_1 судові витрати за надання професійної правничої (правової) допомоги у розмірі 4798,06 грн, а в іншій частині рішення суду першої інстанції – залишити без змін.
За доводами скарги, рішення суду першої інстанції в частині відмови в стягненні на користь відповідачки судові витрати на професійну правничу допомогу прийняте з неправильним застосуванням судом норм процесуального та матеріального права, суд не повно з`ясував всі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам та обставинам, підійшов формально до вивчення обставин справи.
За доводами скарги, у відзиві на позовну заяву представник відповідача повідомив, що відповідач у зв`язку із розглядом справи очікує понести витрати на професійну правничу (правову) допомогу в розмірі 6000,00 грн, на виконання умов п. 2 Додатку № 1 до Договору про надання професійної правничої (правової) допомоги № б/н/25 від 23.10.2025, укладеного між ОСОБА_2 та Адвокатським бюро «Калінін і Партнери».
Також вказує, що у відзиві на позовну заяву представник відповідача повідомив, що разом з відзивом на позовну заяву не можуть бути подані докази на підтвердження оплати судових витрат за надання професійної правничої (правової) допомоги, що пов`язано із визначеним в договорі порядком розрахунків між сторонами, зокрема п. 2 Додатку № 1 до Договору про надання професійної правничої (правової) допомоги № б/н/25 від 23.10.2025 визначено, що за надання професійної правничої (правової) допомоги, передбаченої в п.п. 1.1 Договору Клієнт сплачує Бюро гонорар (винагороду) в розмірі 6 000,00 грн, у строк до набрання судового рішення законної сили у справі, що визначена предметом Договору.
В обґрунтування доводів скарги заявник посилається на правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 01.09.2021 по справі № 178/1522/18, від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, від 22.01.2021 у справі № 925/1137/19, від 02.12.2020 у справі № 317/1209/19, від 12.02.2020 у справі № 648/1102/19, від 03.02.2021 у справі № 554/2586/16-ц, від 17.02.2021 у справі № 753/1203/18 .
Як стверджує заявник, понесені відповідачем витрати на професійну правничу допомогу підтверджуються копією договору про надання професійної правничої (правової) допомоги, додатком № 1 до вказаного договору яким визначено розмір гонорару; рекомендованими (мінімальними) ставками адвокатського гонорару (винагороди); актом виконаних робіт.
Тому вважає, що відповідачем підтверджено обсяг наданих правничих послуг, виконаних робіт та погоджений розмір їх вартості, тому, враховуючи положення ч. 4 ст. 137 ЦПК України, стягненню підлягають витрати на правничу допомогу пропорційно до задоволених вимог у розмірі 4798,06 грн.
На виконання вимог ст. 361 ЦПК України учасникам справи було надіслано копії апеляційної скарги та додані до неї матеріали справи, проте відзив на апеляційну скаргу до суду подано не було.
Згідно з ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції. 
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Вислухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, враховуючи наступне.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення. 
Пунктом 4 частини 1 статті 376 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Судом встановлено, що 03.01.2019 між ТОВ «ФК «Гелексі» та ОСОБА_1 був укладений договір позики №47296, за умовами якого відповідачка отримала від позивача позику 5000,00 грн зі сплатою процентів за користування позикою у розмірі 0,01% на день, на строк до 01.02.2019. Пунктом 1.1.2.2 передбачено сплату відповідачкою комісії у розмірі 1,4% на день від початкового розміру позики. Пунктом 5.3 договору передбачено обов`язок відповідачки у розі прострочення терміну платежу зі сплати заборгованості сплатити позивачу підвищену комісію у розмірі 3% на день від суми позики (а.с. 5-9).
За матеріалами справи, 01.02.2019 між сторонами Договору позики № 47296 від 03.01.2019 було укладено додаткову угоду №1, згідно умов якої позика надається на строк до 02.03.2019 (а.с. 9).
Вказаний договір та додаткову угоду було підписано ОСОБА_1 за допомогою електронного підпису, шляхом використання одноразового пароля-
Згідно повідомлення ТОВ «ФК «ЕЛАЄНС» від 01.09.2025, товариством на виконання договору про надання послуг з переказу грошових коштів на рахунок відповідачки 03.01.2019 було перераховано кошти позивача у розмірі 5000,00 грн (а.с. 22).
Згідно розрахунку заборгованості, складеного ТОВ «ФК «Гелексі», відповідачка ОСОБА_1 свої зобов`язання за договором позики належним чином не виконувала, внаслідок чого виникла заборгованість станом на 29.06.2019 у розмірі 27015,76 грн (а.с. 14-18). 
Задовольняючи частково позовні вимоги ТОВ «ФК «Гелексі», суд першої інстанції, враховуючи положення ст. 599, 610, 1050, 1054 ЦК України, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, оскільки відповідачка своїх зобов`язань за кредитним договором не виконала, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню.
Також за висновком суду, оскільки ні представником позивача, ні представником відповідача не надано документів, що підтверджували б оплату як позивачем, так і відповідачкою професійної правничої допомоги на суму 5000,00 грн та 6000,00 грн відповідно, тому підстави для стягнення вказаних сум коштів в якості компенсації витрат на професійну правничу допомогу відсутні.
Рішення суду першої інстанції в частині часткового задоволення вимог ТОВ «ФК «Гелексі» про стягнення заборгованості за кредитним договором та в частині відмови в стягнення на користь позивача витрат на правову допомогу учасниками справи не оскаржується, та, відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, в апеляційному порядку не переглядається.
Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 03.10.2018 у справі № 186/1743/15-ц, яка, зокрема зазначає, у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.
Таким чином, апеляційний суд переглядає рішення суду лише в частині відмови в стягненні на користь ОСОБА_1 витрат на правову допомогу .
Апеляційний суд не погоджується з висновком суду першої інстанції в оскаржуваній частині, враховуючи наступне.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).
Частиною 2 ст. 137 ЦПК України встановлено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Частинами 2, 3, 8 статті 141 ЦПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
Згідно з частиною восьмою статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Отже, для відшкодування витрат на професійну правову допомогу, учасник справи зобов`язаний надати суду докази понесення таких витрат до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву та подала попередній розрахунок таких витрат.
Водночас суд, вирішуючи питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, зобов`язаний врахувати подані стороною у строк, визначений частиною восьмою статті 141 ЦПК України, докази, надати їм належну оцінку і лише після цього прийняти відповідне судове рішення з цього питання.
Вказані висновки узгоджуються із позицією Великої Палати Верховного Суду щодо порядку стягнення витрат на правову допомогу, викладеною у постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15.
Як вбачається з матеріалів справи, представник ОСОБА_1 – адвокат Калінін С.К. у відзиві на позов просив стягнути на користь відповідачки з ТОВ «ФК «Гелексі» витрати за надання професійної правничої (правової) допомоги у розмірі 6000,00 грн та додав відповідні докази понесення вказаних витрат.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та таке ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування.
Такий правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо), які подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
При цьому витрати на професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 137, ч. 8 ст. 141 ЦПК України).
Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19, додатковій постанові Верховного Суду від 28.05.2021 у справі №727/463/19, від 20.09.2023 у справі №753/7936/22, від 31.10.2024 у справі №242/3831/19, постановах Верховного Суду від 02.12.2020 у справі №317/1209/19, від 03.02.2021 у справі № 554/2586/16-ц, від 17.02.2021 у справі №753/1203/18, від 02.06.2022 у справі №15/8/203/20.
Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту визначає гонорар.
Частинами першою та другою статті 30 Закону встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
З аналізу зазначеної норми слідує, що гонорар може встановлюватися у формі: фіксованого розміру; погодинної оплати.
Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.
Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.
Згідно зі статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09 червня 2017 року гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору
Згідно з частиною першою статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.
Аналогічні положення містить частина 4 ст. 62 ЦПК України.
Верховний Суд у постанові від 20 січня 2025 року у справі №761/5870/24 виснував, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правничої допомоги. У цивільному судочинстві повноваження адвоката як представника можуть підтверджуватися довіреністю або ордером, які видаються на підставі договору відповідно до ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Ордер видається адвокатом (адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням) у письмовій (електронній) формі та повинен містити підпис адвоката (електронний підпис). Тобто, ордер по суті є заявою самого адвоката про наявність у нього повноважень на представництво інтересів іншої особи на підставі укладеного з нею договору про надання правничої допомоги.
Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
Аналогічний висновок викладено Верховним Судом у постанові від 02 липня 2020 року у справі № 362/3912/18 та у додатковій постанові від 30 вересня 2020 року у справі № 201/14495/16-ц.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 12травня 2020року у справі №904/4507/18 виснувала, що відповідна сума, обумовлена сторонами до сплати у твердому розмірі під відкладальною умовою, є складовою частиною гонорару адвоката, тож належить до судових витрат.
Як встановлено судом, правнича (правова) допомога ОСОБА_1 у суді першої інстанції надавалась адвокатом Калініним С.К. на підставі Договору про надання професійної правничої (правової) допомоги № б/н/25 від 23.10.2025 (а.с.59-60), Додатку № 1 до Договору про надання професійної правничої (правової) допомоги № б/н/25 від 23.10.2025 (а.с. 61) та ордеру серії ВІ № 1346118 від 12.11.2025 (а.с. 58).
Відповідно до п. 3.2 Договору за правничу (правову) допомогу, передбачену п. 1.1, 1.2 Договору Клієнт сплачує Бюро гонорар (винагороду) розмір якого, а також умови та порядок розрахунків, визначаються Сторонами в додатках до цього Договору, з урахуванням Рекомендованих (мінімальних) ставок адвокатського гонорару (винигароди), затверджених рішенням засновника Адвокатського бюро «Калінін і Партнери» № 3/2018 від 17.07.2018.
Згідно п. 2 Додатку № 1 до Договору про надання професійної правничої (правової) допомоги № б/н/25 від 23.10.2025 за надання професійної правничої (правової) допомоги, передбаченої п.п. 1.1 Договору Клієнт сплачує Бюро гонорар (винагороду) у розмірі 6000,00 грн у строк до набрання судового рішення законної сили, у справі, що визначена предметом цього Договору.
Згідно акту виконаних робіт (наданих послуг) від 12.11.2025 ОСОБА_1 отримала такі юридичні послуги (професійну правничу допомогу): усна консультація Клієнта щодо захисту прав по справі № 739/2221/21 за позовом ТОВ «ФК «Гелексі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики; вивчення та аналіз позовної заяви з додатками щодо заборгованості за кредитним договором № 47296 від 03.01.2029; складання, оформлення, подання до суду в інтересах Клієнта відзиву на позовну заяву по справі № 739/2221/21 за позовом ТОВ «ФК «Гелексі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики, загальний час - 12 годин вартістю 6000,00 грн (а.с. 65).
Представником ОСОБА_1 – адвокатом Калініним С.К. в передбаченому ч.8 ст. 141 ЦПК України порядку надано належні та допустимі докази на підтвердження понесених ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу у розмірі 6000,00 грн.
У встановлений судом строк позивачем ТОВ «ФК «Гелексі» клопотання про зменшення витрат на правову допомогу подано не було.
Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що з урахуванням ч. 1, п. 3 ч. 2 статті 141 ЦПК України судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому з ТОВ «ФК «Гелексі» на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу пропорційно до розміру задоволених вимог.
Як убачається з матеріалів справи, рішенням суду першої інстанції позовні вимоги ТОВ «ФК «Гелексі» задоволено на 20% (5029,00 грн від 25104,50 грн), а відмовлено на 80 %, тому з ТОВ «ФК «Гелексі» на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4800,00 грн (6000,00 грн х 80%), тобто пропорційно до частини відмовлених позовних вимог ТОВ «ФК «Гелексі».
За таких обставин, враховуючи відсутність у справі обґрунтованих заперечень щодо неспівмірності заявленого розміру витрат на оплату правничої допомоги, погодження сторін договору про надання правової допомоги щодо оплати адвокату гонорару у фіксованому розмірі, документальне підтвердження належними та достатніми доказами надання ОСОБА_1 правової допомоги під час розгляду справи судом першої інстанції, апеляційний суд вважає помилковим висновок суду першої інстанції про відмову у стягненні судових витрат на оплату професійної правничої допомоги.
Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги щодо того, що судом першої інстанції питання розподілу витрат на професійну правничу допомогу вирішено з порушенням норм процесуального права.
Відтак, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції в частині відмови в стягненні витрат на правову допомогу на користь ОСОБА_1 скасуванню та ухвалення в цій частині нового судового рішення про стягнення з ТОВ «ФК «Гелексі» на користь ОСОБА_1 витрат на правову допомогу у розмірі 4800,00 грн за розгляд справи у суді першої інстанції, .
Керуючись ст. 367, 368, 374, 376 ч. 1 п. 4, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, 
У Х В А Л И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Ногород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 26 січня 2026 року в частині відмови у стягненні витрат на професійну правничу допомогу скасувати та ухвалити нове рішення в цій частині.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гелексі» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу, понесені в суді першої інстанції, у розмірі 4800,00 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гелексі», юридична адреса: вул. В. Липинського, 10/1, м. Київ, ЄДРПОУ – 41229318.
Відповідач - ОСОБА_1 , зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП – НОМЕР_1 ,
Повне судове рішення складено 18.03.2026.

Головуючий Судді :