ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2026 р. 	Справа № 520/33403/24	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Макаренко Я.М.,
Суддів: Перцової Т.С. , Жигилія С.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.03.2025, головуючий суддя І інстанції: Бадюков Ю.В., по справі № 520/33403/24
за позовом ОСОБА_1 
до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області , Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області 
про визнання протиправним та скасування рішення,
ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправним та скасування рішення, в якій просив:
- визнати протиправними дії Київського об`єднаного управління ПФУ м. Харкова щодо неврахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоду навчання в Мелітопольському середньому міському професійно-технічному училищі №12 з 01.09.1979р. по 14.07.1982р., період проходження військової строкової служби з жовтня 1982р. по листопад 1984р., період роботи в Кооперативі «НКБ» з 03.04.1991р. по 11.02.1992р., та період роботи в ЧП «Хеликс» з 09.07.1994р. по 09.11.1994р. згідно записів трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 від 02.08.1982, та дії щодо нездійснення перерахунку пенсії за період з 07.02.2024р. по 01.11.2024р.;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , паспорт № НОМЕР_3 , виданий 30.01.2018 органом 6313) починаючи з 07.02.2024р. на підставі трудової книжки серії НОМЕР_1 від 02.08.1982, виданої на ім`я ОСОБА_1 з урахуванням рішення Київського районного суду м. Харкова від 27.08.2024р. у справі 953/2922/24;
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області №204750018568 від 21.11.2024 р. про відмову у проведенні перерахунку пенсії.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 03.03.2025 у справі № 520/33403/24 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправним та скасування рішення задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області №204750018568 від 21.11.2024 про відмову у проведенні перерахунку пенсії ОСОБА_1 .
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області (Київський майдан, будинок 6, м. Луцьк, 43026, код ЄДРПОУ 13358826) здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) починаючи з 07.02.2024 на підставі трудової книжки серії НОМЕР_1 від 02.08.1982, виданої на ім`я ОСОБА_1 , з урахуванням рішення Київського районного суду м. Харкова від 27.08.2024 у справі 953/2922/24.
Стягнуто на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати в загальному розмірі 968,96 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області.
У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області подало апеляційну скаргу, яку аргументує неправильним застосуванням судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, неповним з`ясуванням обставин справи, просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.03.2025 року у справі № 520/33403/24 та ухвалити постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 . 
В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначає, що суд першої інстанції дійшов неправильного висновку про те, що трудова книжка позивача містить необхідні записи, які засвідчені роботодавцем та дають можливість встановити дату прийняття та звільнення з роботи, місце роботи та рішення на підставі яких позивача прийнято та звільнено з такої роботи; позивач не надав додаткових доказів щодо підтвердження стажу роботи у спірний період. Також відповідач вказує, що встановлення факту належності позивачу трудової книжки згідно з рішенням суду не дає підстав вважати, що записи, внесені до трудової книжки, відповідають первинним документам.
Позивач не скористався правом на надання відзиву на апеляційну скаргу відповідача.
На підставі положень пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Відповідно до частини 1 статті 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що позивачу призначено з 07.02.2024 пенсію за віком згідно із Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», що підтверджується рішенням Київського об`єднаного управління ПФУ м. Харкова №204750018568 від 04.03.2024.
У рішенні органу пенсійного фонду про призначення пенсії зазначено, що органом пенсійного фонду не визнаються записи трудової книжки ОСОБА_1 (серії НОМЕР_1 від 02.08.1982) у зв`язку з наявністю виправлення у даті народження на титульній сторінці трудової книжки, яке не завірене належним чином. Унаслідок цього позивачу не було зараховано до страхового стажу період навчання, проходження військової служби, а також наступні періоди роботи: 29.07.1982 - 19.10.1982; 08.12.1984 - 18.07.1985; 03.04.1991 - 11.02.1992; 11.02.1992 - 02.03.1993; 31.03.1993 - 08.07.1994; 09.07.1994 - 09.11.1994.
ОСОБА_1 звернувся до Київського районного суду м. Харкова з заявою про встановлення факту належності йому вищевказаної трудової книжки. Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 27.08.2024 у справі №953/2922/24, яке набрало законної сили 27.09.2024, встановлено факт належності ОСОБА_1 трудової книжки серії НОМЕР_1 від 02.08.1982.
З урахуванням зазначеного рішення суду позивачу було перераховано пенсію, що підтверджується рішенням Київського об`єднаного управління ПФУ м. Харкова №204750018568 від 01.11.2024. Однак, до страхового стажу знову не було зараховано період навчання ОСОБА_1 в Мелітопольському середньому міському професійно-технічному училищі №12 з 01.09.1979 по 14.07.1982, період проходження військової строкової служби з жовтня 1982 по листопад 1984, період роботи в Кооперативі «НКБ» з 03.04.1991 по 11.02.1992, та період роботи в ЧП «Хеликс» з 09.07.1994 по 09.11.1994.
Позивач звернувся до пенсійного органу через особистий кабінет із заявою від 13.11.2024 з проханням врахувати вказані періоди на підставі його трудової книжки та вказаного рішення суду. 
У відповідь позивач отримав рішення головного управління пенсійного фонду України у Волинській області №204750018568 від 21.11.2024 про відмову у проведенні перерахунку пенсії та врахування зазначених періодів до трудового стажу у зв`язку з відсутністю уточнюючих документів, які підтверджують стаж заявника.
Позивач вважає вказане рішення протиправним та таким, що порушує його право на пенсійне забезпечення, тому звернувся до суду з адміністративним позовом.
Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що трудова книжка позивача містить необхідні записи, які засвідчені роботодавцем та дають можливість встановити дату прийняття та звільнення з роботи, місце роботи та рішення, на підставі яких позивача прийнято та звільнено з такої роботи, а також виходив з того, що визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці або архівних довідках. 
Суд першої інстанції дійшов висновку про те, що у спірних правовідносинах повноваження щодо перерахунку позивачу пенсії за віком були делеговані ГУ ПФУ у Волинській області, проте обов`язок виплати пенсії залишається у територіального органу Пенсійного фонду України за місцем проживання пенсіонера, тобто у ГУ ПФУ в Харківській області.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до частини 1 статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Згідно з пунктом 6 частини 1 статті 92 Конституції України, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
При цьому, принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003 (далі – Закон № 1058-IV).
За визначеннями, наведеними у статті 1 Закону № 1058-IV, пенсія – це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом, страховий стаж – це період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.
Відповідно до абзацу 1 частини 2 статті 24 Закону № 1058-IV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина 4 статті 24 Закону №1058-IV).
Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII (далі – Закон № 1788-XII) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встанолюється Кабінетом Міністрів України.
Згідно зі статтею 48 Кодексу законів про працю України, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, пунктом 1 якого передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Пунктом 3 Порядку № 637 визначено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості про видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Із аналізу наведених норм слідує, що основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування є трудова книжка, а у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній або в трудовій книжці містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що на момент заповнення трудової книжки позивача (02.08.1982) була чинна Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 №162 (далі – Інструкція №162).
Підпунктом 1.1. Інструкції № 162 було встановлено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників і службовців.
Згідно з пунктом 2.2 Інструкції № 162, заповнення трудової книжки вперше проводиться адміністрацією підприємства в присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийому на роботу.
У трудову книжку вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про роботу: прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: нагородження орденами і медалями, присвоєння почесних звань; заохочення за успіхи в роботі, що застосовуються трудовим колективом, а також нагородження і заохочення, передбачені правилами внутрішнього трудового розпорядку і статутами про дисципліну; інші заохочення відповідно до чинного законодавства; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.
Приписами пункту 2.3 Інструкції № 162 визначено, що всі записи в трудову книжку про прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також нагородження та заохочення вносяться адміністрацією після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а при звільненні у день звільнення та повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи проводяться охайно, перовою чи кульковою ручкою, чорнилом чорного, синього чи фіолетового кольору.
Пунктом 2.5 Інструкції № 162 передбачено, зокрема, що у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення на іншу постійну роботу, про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується адміністрацією того підприємства, де було внесено відповідний запис.
Відповідно до пункту 2.8 Інструкції № 162, виправлені відомості про роботу, про переведення на іншу постійну роботу, про нагородження та заохочення та інші мають повністю відповідати оригіналу наказу або розпорядження. У разі втрати наказу чи розпорядження або невідповідності їх фактично виконуваній роботі виправлення відомостей про роботу здійснюється на підставі інших документів, що підтверджують виконання робіт, не зазначених у трудовій книжці.
Відповідно до п. 2.12 зазначеної Інструкції, зміни записів у трудових книжках про прізвище, ім`я, по батькові і дату народження здійснюються адміністрацією за останнім місцем роботи на підставі документів (свідоцтво про народження, про шлюб, про розірвання шлюбу, про зміну прізвища, ім`я, по батькові та ін.) з посиланням на номер та дату цих документів. Вказані зміни вносяться на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Однією рискою закреслюється попереднє прізвище, ім`я, по батькові чи дата народження і записуються нові дані. Посилання на відповідні документи записуються на внутрішній стороні обкладинки і завіряються підписом керівника підприємства, установи, організації або спеціально уповноваженою ним особою і печаткою підприємства, установи, організації або печаткою відділу кадрів.
З 29.07.1993 діє Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників, затверджена спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 за №58 (далі – Інструкція №58).
Приписами пунктів 1.1, 2.1 Інструкції №58 визначено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки і вкладиші до них заповнюються у відповідних розділах українською і російською мовами.
За змістом пункту 2.2 Інструкції №58 заповнення трудової книжки вперше проводиться власником або уповноваженим ним органом не пізніше тижневого строку з дня прийняття працівника на роботу. До трудової книжки вносяться, зокрема, відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення.
Відповідно до п. 2.4 Інструкції №58, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
Згідно з пунктом 2.6 Інструкції у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.
Згідно з пунктом 2.13 Інструкції № 58, зміна записів у трудових книжках про прізвище, ім`я, по-батькові і дату народження виконується власником або уповноваженим ним органом за останнім місцем роботи на підставі документів (паспорта, свідоцтва про народження, про шлюб, про розірвання шлюбу, про зміну прізвища, ім`я та по батькові тощо) і з посиланням на номер і дату цих документів.
Зазначені зміни вносяться на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Однією рискою закреслюється, наприклад, колишнє прізвище або ім`я, по батькові, дата народження і записуються нові дані з посиланням на відповідні документи на внутрішньому боці обкладинки і завіряються підписом керівника підприємства або печаткою відділу кадрів.
З наведеного слідує, що Інструкціями №162 і №58 встановлено відповідний порядок оформлення трудової книжки, внесення до трудової книжки записів про роботу, а також спосіб занесення відомостей про виправлення невірних чи недійсних даних. Здійснення записів у трудовій книжці та внесення виправлень покладено на роботодавця.
Як встановлено судовим розглядом та підтверджується матеріалами справи, позивачу призначено з 07.02.2024 пенсію за віком згідно із Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області №204750018568 від 21.11.2024 позивачу відмовлено у проведенні перерахунку пенсії у зв`язку з відсутністю уточнюючих документів, які підтверджують стаж заявника. До страхового стажу не зараховано, зокрема:
- періоди роботи з 03.04.1991 по 11.02.1992, з з 09.07.1994 по 09.11.1994;
- період навчання з 01.09.1979 по 14.07.1982 згідно з трудовою книжкою від 02.08.1982 НОМЕР_1 ;
- період навчання з 01.09.1985 по 18.06.1992 згідно з дипломом від 26.06.1992 № НОМЕР_4 ;
- період проходження строкової військової служби з 31.10.1982 по 30.11.1984 згідно з трудовою книжкою від 02.08.1982 НОМЕР_1 .
При цьому, позивачем не оспорюється рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області №204750018568 від 21.11.2024 в частині незарахування до страхового стажу періоду навчання позивача з 01.09.1985 по 18.06.1992.
У рішенні Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області №204750018568 від 21.11.2024 зазначено, що загальний страховий стаж позивача становить 35 років 10 місяців 24 дні.
Відповідно до записів у трудовій книжці НОМЕР_1 , позивач, зокрема, навчався в Мелітопольському середньому міському професійно-технічному училищі №12 з 01.09.1979 по 14.07.1982, проходив строкову військову службу з 31.10.1982 по 20.11.1984, працював в Кооперативі «НКБ» з 03.04.1991 по 11.02.1992, в ЧП «Хеликс» з 09.07.1994 по 09.11.1994.
Доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці (неправильними чи неточними) щодо даних періодів роботи відповідачем суду не надано.
Крім цього, колегія суддів звертає увагу, що рішенням Київського районного суду м. Харкова від 27.08.2024 у справі № 953/2922/24 заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області, про встановлення факту, що має юридичне значення, задоволено. Встановлено факт належності ОСОБА_1 трудової книжки серії НОМЕР_1 від 02.08.1982, виданої на ім`я ОСОБА_1 .
Зазначеним рішенням встановлено, що трудова книжка серії НОМЕР_1 , яка містить записи про трудову діяльність ОСОБА_1 , заповнена з порушенням п. 2.13 Інструкції № 58, у трудовій книжці не зазначено документу, на підставі якого було встановлено вірну дату народження та внесено виправлення до трудової книжки.
У свою чергу, колегія суддів звертає увагу на те, що не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці або архівній довідці.
Аналогічну позицію викладено в постановах Верховного Суду від 06.03.2018 року у справі № 754/14898/15-а, від 11.11.2020 у справі №677/831/17, від 10.12.2020 у справі №195/851/17, від 31.01.2025 у справі №120/8471/23.
Зважаючи на викладене вище, колегія суддів зазначає, що трудова книжка належить позивачу, у ній містяться необхідні записи, засвідчені роботодавцем, що дають можливість встановити дату прийняття на навчання та його закінчення, дати проходження строкової військової служби, прийняття та звільнення з роботи.
При цьому, колегія суддів звертє увагу на те, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. У тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються інші документи.
Даний висновок підтверджується правовими позиціями, викладеними у постановах Верховного Суду від 11.07.2019 у справі №336/3067/17, від 06.04.2022 у справі № 607/7638/17, від 14.11.2023 у справі №620/1534/22, від 12.11.2025 у справі № 160/25181/24.
Водночас, на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Неналежний порядок ведення і заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком. Певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.
Аналогічні правові позиції містяться у постановах Верховного Суду від 21.02.2018 у справі № 687/975/17, від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а.
Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що трудова книжка позивача містить необхідні записи, які засвідчені роботодавцем та дають можливість встановити дату прийняття та звільнення з роботи, місце роботи та рішення, на підставі яких позивача прийнято та звільнено з такої роботи.
Доводи відповідача стосовно того, що трудова книжка позивача не містить необхідних записів, та необхідності надання додаткових доказів щодо підтвердження стажу роботи у спірний період не знайшли підтвердження в ході розгляду колегією суддів.
При цьому, доводи відповідача про незарахування до страхового стажу позивача періоду його навчання з 01.09.1985 по 18.06.1992 колегія суддів вважає безпідставними, оскільки зарахування до стажу позивача навчання у зазначений період не є предметом спору у даній справі.
Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується статтею 322 КАС України, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення Серявін та інші проти України) та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.
Як зазначено в пункті 58 рішення Європейського суду з прав людини у справі Серявін та інші проти України, суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.
З огляду на зазначене вище, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області №204750018568 від 21.11.2024 про відмову у проведенні перерахунку пенсії ОСОБА_1 , зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 починаючи з 07.02.2024 на підставі трудової книжки серії НОМЕР_1 від 02.08.1982, виданої на ім`я ОСОБА_1 , з урахуванням рішення Київського районного суду м. Харкова від 27.08.2024 у справі 953/2922/24.
Згідно з положеннями статті 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно зі статтею 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням наведеного вище, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують. 
Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області - залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.03.2025 по справі № 520/33403/24 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		Я.М. Макаренко 	
Судді	   	Т.С. Перцова   С.П. Жигилій