Дата документу  Справа № 333/9404/25 

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 
Єдиний унікальний № 333/9404/25    Головуючий в 1 інст. Варнавська Л.О.  
Провадження № 33/807/738/26    Доповідач у 2-й інстанції – Солодовніков Р.С.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2026 року     м. Запоріжжя

Суддя Запорізького апеляційного суду Солодовніков Р.С., ознайомившись з матеріалами справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 (далі – апелянт) на постанову судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 10 березня 2026 року, - 
встановив
1. Зміст постанови суду першої інстанції.
Постановою судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 10 березня 2026 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік, стягнуто судовий збір. 
Так, 19.09.2025 о 17 год. 55 хв. в м. Запоріжжя по вул. Європейській, 11, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Ford Focus, державний номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння (виражене тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці, неприродня блідість обличчя). Від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законодавством порядку відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху.
2. Доводи апеляційної скарги.
Апелянт просить поновити пропущений строк на апеляційне оскарження постанови, оскаржену постанову скасувати та постановити нову, якою провадження у справі закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Причин пропуску строку не вказує, лише зазначив, що копію постанови отримав 24.03.2026. 
3. Апеляційна скарга підлягає поверненню з наступних підстав.
Правова визначеність лежить в основі верховенства права як засади судочинства (ст. 129 Конституції) і вимагає поваги до остаточного рішення суду.
Повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи.
Через призму цих правових положень і належить вирішувати питання поновлення строку на апеляційне оскарження у справі.
Право особи на апеляційний розгляд справи відповідним чином унормовано у національному процесуальному законодавстві, у тому числі стосовно строків та кола осіб, які мають право подати апеляційну скаргу і вказані питання нерозривно пов`язані з правом на отримання вмотивованого рішення суду першої інстанції та із позитивним обов`язком суду надати можливість брати участь у судових засіданнях.
Так, згідно з ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.
Оскаржене рішення суду проголошене 10.03.2026 в судовому засіданні за участі захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, що підтверджено журналом судового засідання (а.с.33).
Проте копію постанови суду апелянт отримав 24.03.2026, вже після закінчення строку на апеляційне оскарження. Апеляційна скарга ним подана 06.04.2026.
Відповідно до вимог ч.2 ст.294 КУпАП, строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з дня винесення постанови, а не з дня отримання її копії.
Правом на апеляційне оскарження постанови судді по справі про адміністративне правопорушення особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, розпоряджається на власний розсуд в межах процесуального закону.
Строк на апеляційне оскарження може і повинен бути поновлений тільки у випадку, якщо він пропущений з поважних причин. Поважність причин його пропуску має довести апелянт, який заявив таке клопотання.
У своїй практиці Європейський суд неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання.
Право на апеляційний розгляд беззаперечно є важливим елементом визначеного у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод права на доступ до суду.
Зі змісту апеляційної скарги встановлено, що ОСОБА_1 не зазначив жодної причини пропуску строку на апеляційне оскарження судового рішення та не надав доказів, які б підтверджували поважність такого пропуску. 
При вирішенні питання про поновлення строків на апеляційне оскарження, суддя апеляційної інстанції враховує процесуальну поведінку особи, яка притягається до адміністративної відповідальності під час розгляду справи та після ухвалення судового рішення.
Судові засідання судом першої інстанції призначалися неодноразово 29.10.2025, 02.12.2025, 23.01.2026, 10.03.2026. Крім того, в матеріалах справи є документи (рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, заява про ознайомлення із матеріалами справи, клопотання про відкладення судових засідань), які підтверджують, що апелянт знав, що справа відносно нього розглядається в суді.
Судом першої інстанції приймались необхідні заходи щодо повідомлення ОСОБА_1 у встановленому законом порядку про розгляд справи 10.03.2026 шляхом направлення судової повістки за адресою його місця проживання, яка вказана у протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №458886, та яка співпадає із адресою його фактичного місця проживання, яка ним вказувалась у зверненнях до суду (а.с. 3-4,14,16,26), проте про причини неявки він суд не повідомив і клопотання про відкладення розгляду справи не подав. Інтереси ОСОБА_1 в судовому засіданні були представлені уповноваженим захисником - адвокатом Цмокаленко О.С. 
10 березня 2024 року Комунарський районний суд м.Запоріжжя ухвалено постанову про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення.
Апелянт зобов`язаний був через розумний проміжок часу цікавитись провадженням.
Постанова суду була оприлюднена в ЄДРСР 13.03.2026.
Рішення набрало законної сили 23.03.2026.
Про зміст і мотиви рішення можна було своєчасно дізнатися:
- через захисника, залученого ОСОБА_1 на підставі ч.1 ст.14 Закону України «Про надання безоплатної вторинної правової допомоги»;
- через інтернет ресурси (офіційному веб-сайті судової влади України, на сайтах судів на Веб-порталі (в розрізі кожного суду);
- шляхом телефонного зв`язку з кол-центром суду;
- в Єдиному державному реєстрі судових рішень.
Із цього слідує висновок, що апелянт мав реальну можливість через захисника або публічні сервіси дізнатися про оскаржену постанову, отримати текст рішення та реалізувати своє право на звернення до суду за захистом своїх прав в межах указаного строку, однак цього не зробив.
Об`єктивних вагомих і непереборних обставин для пропущення строку на апеляційне оскарження не наведено.
Таким чином, вищевказані обставини свідчать про те, що ОСОБА_1 знав, що в провадженні Комунарського районного суду м.Запоріжжя відносно нього перебуває на розгляді справи про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП та мав можливість своєчасно дізнатись про ухвалене судом рішення і прийняти заходи для його оскарження самостійно або через захисника, яка була присутня на оголошенні рішення суду. 
4. Висновки.
Поновлення строку за цих обставин не відповідатиме принципам юридичної визначеності й остаточності судового рішення.
При вирішенні питання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення, суд не перевіряє доводи щодо законності, обґрунтованості та справедливості оскаржуваного рішення, оскільки така оцінка може бути дана судом тільки в результаті розгляду апеляційної скарги по суті.
З огляду на викладене, приймаючи до уваги, що в апеляційній скарзі не наведено підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження, апеляційний суд вважає, що відсутні правові підстави для поновлення строку на оскарження постанови суду і апеляційна скарга, подана з пропуском строку на апеляційне оскарження, підлягає поверненню апелянту, що не позбавляє апелянта права повторно звернутися з апеляційною скаргою та з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження.
Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя апеляційного суду,
ухвалив:
Відмовити ОСОБА_1 в поновленні строку на апеляційне оскарження постанови Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 10 березня 2026 року.
Повернути апеляційну скаргу з додатками апелянту.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького 
апеляційного суду             Р.С. Солодовніков