Справа №: 343/552/25 
Провадження №: 2/343/192/26 

Р І Ш Е Н Н Я
I М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2026 року м. Долина

Долинський районний суд Iвано-Франкiвської областi в складi:
судді - Монташевич С. М.,
з участю: секретаря судового засідання - Шикор Г.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Долинського районного суду Івано-Франківської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 343/552/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
за участю: представника відповідача - адвоката Кажука В.Б.,

В С Т А Н О В И В:

Стислий виклад позиції сторін:
позивач просить стягнути з відповідача на його користь суму заборгованості за кредитним договором № 10.07.2024-100000523 від 10.07.2024 у розмірі 13280,00 грн, а також судовий збір у розмірі 2422,40 грн.
Свої вимоги обґрунтовує тим, що 10.07.2024 ТОВ "СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР" та відповідач уклали кредитний договір № 10.07.2024-100000523, відповідно до якого перший надав останньому кредит у розмірі 4000,00 грн строком на 124 дні. Дата повернення кредиту - 10.11.2024. Процентна ставка "Стандарт" - 1,5 % за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом перших 2 чергових періодів. Процентна ставка "Економ" - 1 % за 1 день користування кредитом протягом всього строку, на який надається кредит, яка застосовується протягом чергових періодів, наступних за черговими періодами, в яких застосовується процентна ставка "Стандарт". Комісія, пов`язання з наданням кредиту, - 360,00 грн. Комісія за обслуговування кредитної заборгованості - 360 грн у кожному з двох чергових періодів, наступних за черговим періодом. Неустойка: 40 грн, що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання, незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання.
Кредитний договір відповідач підписав електронним цифровим підписом. Під час його укладення він пройшов ідентифікацію шляхом використання системи BankID Національного банку України. 
ТОВ "СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР" свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі та надало позичальнику кредит у розмірі 4000,00 грн. Однак відповідач свої зобов`язання не виконує, у зв`язку із чим станом на дату подання позову у нього утворилась заборгованість у розмірі 13280,00 грн, що складається із заборгованості по тілу - 4000,00 грн, заборгованості за нарахованими процентами - 6200,00 грн, заборгованості по комісії - 360,00 грн, заборгованості по додатковій комісії - 720,00 грн, заборгованості по неустойці - 2000,00 грн.
Представник відповідача - адвокат Кажук В.Б. подав відзив на позовну заяву, в якому у задоволенні позову просив відмовити. Свою позицію мотивував тим, що в червні 2024 року ОСОБА_1 познайомився із хлопцем на ім`я ОСОБА_2 . Вони мали кілька зустрічей, на останній із яких "так званий ОСОБА_2 " запропонував роботу, для якої слід було мати відкритий рахунок в monobank. Останній взяв його телефон, на якому було здійснено вхід у застосунок monobank, та за декілька хвилин повернув, вказавши, що "все готово". Після цього він перестав виходити на зв`язок. Натомість ОСОБА_1 вже не зміг зайти в застосунок monobank, однак не звертав на це уваги до тих пір, поки йому не почали приходити претензії про сплату кредиту та відсотків від різних банків. Його довіритель став жертвою шахраїв. 05 вересня 2024 року ОСОБА_1 звертався до ВП № 1 (м. Долина) із заявою про вчинення щодо нього кримінального правопорушення, передбаченого ст. 190 КК України. Звертаючись до суду з позовом, позивач не довів належними та допустимими доказами факт укладення саме його довірителем спірного договору та отримання ним грошових коштів (відсутні будь-які докази, що підтверджують перерахування коштів саме ОСОБА_1 ). Електронного підпису він не має та жодного договору за допомогою засобів електронного зв`язку не укладав. Він ні практично, ні теоретично не міг оформити кредит за допомогою засобів електронної комерції, оскільки внаслідок психічної хвороби в нього відсутні навички у користуванні сучасними електронними сервісами, а також здатність усвідомлювати порядок укладення таких договорів і наслідки фінансових зобов`язань. Тобто його довіритель особисто не міг вчинити дій, які б вважалися прийняттям пропозиції укласти електронний договір, а позивачем не надано доказів про його реєстрацію в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції. Вказані в договорі дані, крім ПІБ, РНОКПП, місця реєстрації та серії і номера паспорта, які були прив`язані до банківської карти, його довірителю не належать (ні номер телефону, ні електронна адреса, ні місце роботи). 
Представник позивача у системі "Електронний суд" сформував відповідь на відзив, у якій зазначив, що спірний кредитний договір укладено в електронній формі, яка прирівнюється до письмової. Відповідач підписав договір за допомогою одноразового ідентифікатора, який надсилався на вказаний ним номер телефону. Заперечуючи проти належності номера телефону, ОСОБА_1 не надає відповідних доказів. Натомість позивач надав суду Log File з чіткою хронологією дій учасників електронної комерції при укладенні електронного договору в інформаційно-комунікаційній системі через вебсайт sgroshi.com.ua. Без реєстрації та здійснення входу на вебсайт Товариства за допомогою логіна та паролю особистого кабінету без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, кредитний договір не був би укладений. Тобто сторони досягли згоди щодо усіх умов кредитного договору, який відповідач підписав одноразовм ідентифікатором. Вказані обставини останній не спростував належними та допустимими доказами. Під час укладення договору відповідач пройшов ідентифікацію через систему BankID. Позивач є абонентом-надавачем послуг. При проходження автентифікації (введенні пароля до інтернет-банкінгу, обраного відповідачем та підтвердження надання даних через систему BankID від абонента-ідентифікатора позивачу) було встановлено особу відповідача шляхом отримання відповідних даних. На підтвердження факту перерахування кредитних коштів відповідачу за допомогою інтернет-еквайрингу iPay позивач надав відповідний лист. Електронний платіжний засіб відповідач самостійно зазначив. Натомість сторона відповідача не надала доказів на спростування факту перерахування кредитних коштів. ТОВ "СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР" не є банківською установою, а має статус фінансової установи, яка здійснює господарську діяльність з надання фінансових послуг, зокрема надання кредитів у позику, без відкриття рахунку, тому не може надати первинні банківські документи. Натомість надає карту субконто з детальним розрахунком заборгованості, яка є належним та допустимим доказом. Щодо шахрайський дій, то зазначив, що будь-яких належних доказів на підтвердження факту наявності щодо відповідача шахрайський дій, останній не надав. Долучені до матеріалів справи медичні документи не стосуються предмета доказування та не є свідченням того, що ОСОБА_1 є недієздатним і не може укладати правочини. Посилання ж на особу на ім`я ОСОБА_2 та їх взаємовідносини не знаходять свого підтвердження. Медичні ж документи вказують на схильність відповідача до маячіння. 
Представник позивача в судове засідання не з`явився, безпосередньо в позовній заяві просив справу розглядати без його участі. 
Відповідач у судове засідання не з`явився, його представник - адвокат Кажук В.Б. позовні вимоги не визнав, вказав, що його довіритель спірний кредитний договір не підписував. З його слів, він зустрів молодого хлопця, якому віддав паспорт, після чого він йому його повернув. За цей час на нього було оформлено 5 кредитів. Батько ОСОБА_1 відразу звернувся в поліцію, однак відповіді не отримав. Згодом він (адвокат Кажук В.Б.), як представник відповідача, звернувся у поліцію з відповідною заявою, проте у внесенні відомостей до ЄРДР йому відмовлено. Бездіяльність слідчого вони оскаржили та на підставі ухвали слідчого судді були внесені відомості до ЄРДР за попередньою правовою кваліфікацією за ст. 182 КК України. На разі проводяться слідчі дії. Тобто його довіритель не мав волевиявлення на укладення кредитного договору. Позивач ж не довів, що саме ОСОБА_1 , а не третя особа із використанням його паспорта та ідентифікайного коду, уклалала договір. В останні судові засідання ні відповідач, ні його представник - адвокат Кажук В.Б. не з`являлися.
Спір між сторонами не вирішений.
Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі:
20 березня 2025 року позивач у системі "Електронний суд" сформував позовну заяву до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, яку працівники канцелярії суду зареєстрували 21.03.2025.
26 березня 2025 року суд залишив позовну заяву без руху та надав позивачу строк на усунення її недоліків, про що постановив відповідну ухвалу.
31 березня 2025 року позивач у системі "Електронний суд" сформував заяву про усунення недоліків.
03 квітня 2025 року суд постановив ухвалу, згідно із якою відкрив провадження у справі, зазначивши, що справа буде розглядатись суддею одноособово в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами. 
08 квітня 2025 року батько відповідача - ОСОБА_3 подав до суду заяву, в якій вказав, що його син ОСОБА_1 перебуває на лікуванні в психоневрологічній лікарні, тому не може подати відзив та брати участь у справі, а відтак розгляд справи просив відкласти. 
Згідно із ухвалою від 09.04.2025, суд здійснив перехід зі спрощеного позовного провадження без виклику сторін в спрощене позовне провадження з викликом сторін та призначив судове засідання.
12 травня 2025 року представник відповідача подав відзив на позов, а також клопотання про витребування доказів, а 15 травня 2025 року - у системі "Електронний суд" сформував клопотання про поновлення строку для подання відзиву на позов та про відкладення судового засідання. 
Згідно із ухвалою від 15.05.2025, суд поновив строк для подання відзиву на позов та здійснив перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження, а також за клопотанням представника відповідача витребував докази.
19 травня 2025 року представник позивача у системі "Електронний суд" сформував відповідь на відзив, а також клопотання про витребування доказів.
29 травня 2025 року поступили витребовувані судом докази, у тому числі й ті, про витребування яких клопотав позивач.
05 червня 2025 року представик відповідача подав клопотання про відкладення розгляду справи за станом здоров`я. 
05 червня 2025 року суд направив позивачу повідомлення про те, що в розпорядження суду надано за клопотанням сторони відповідача інформацію, яку просив витребувавти і позивач, у зв`язку з чим суд просив повідомити останнього позицію щодо актуальності клопотання про витребування доказів. 
13 серпня 2025 року представник відповідача подав клопотання про долучення документів та про відкладення судового засідання за станом здоров`я його довірителя. 
19 серпня 2025 року представник відповідача подав клопотання про відкладення розгляду справи та про витребування доказів.
Згідно із ухвалою від 19.08.2025, суд у задоволенні клопотання про витребування доказів відмовив, у підготовчому судовому засіданні оголосив перерву.
02 вересня 2025 року суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду.
Надалі суд неодноразово відкладав судові засідання (06.10.2025, 03.11.2025, 01.12.2025, 30.12.2025, 03.02.2026, 25.02.2026) за клопотаннями представника відповідача. 
В судове засідання 18.03.2026 сторони не з`явилися, відповідач позицію щодо позовних вимог висловив у відзиві на позов, позивач просив розглядати справу за його відсутності, а відтак суд підстав для відкладення судового засідання не встановив, у зв`язку з чим дійшов висновку про розгляд справи за відсутності учасників справи.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Враховуючи, що завершення розгляду справи відбулося за відсутності учасників справи, датою ухвалення рішення у справі є дата складання повного судового рішення, що відповідає вимогам ч. 4, 5 ст. 268 ЦПК України та не є порушенням прав сторін щодо участі у розгляді справи, про що зазначив Верховний Суд у постанові від 05.09.2022 у справі № 1519/2-5034/11.
Фактичні обставини, які встановив суд, та зміст спірних правовідносин:
як зазначила представниця позивача, відповідач ОСОБА_1 10.07.2024 звернувся до ТОВ "СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР", у зв`язку з чим отримав пропозицію про укладення кредитного договору (кредитної лінії) (оферту), в якій серед іншого зазначено, що електронний кредитний договір, частиною якого є дана пропозиція про укладення кредитного договору (оферта), укладається кредитодавцем та позичальником у порядку, передбаченому Законом України "Про електронну комерцію" (п. 2.1). Електронний договір складається з таких електронних документів, які містять всі його істотні умови: пропозиція про укладення кредитного договору, яка розміщена на вебсайті роботодавця у загальному доступі, а також у особистому кабінеті позичальника на вебсайті кредитодавця; заявка, сформована на сайті кредитодавця після ідентифікації позичальника, обрання ним конкретних умов та їх складення кредитодавцем; відповідь позичальника про прийняття пропозиції (акцепт), сформована на сайті кредитодаця та підписана позичальником за допомогою одноразового ідентифікатора (кода), отриманого позичальником у смс-повідомленні на номер телефону, вказаний при його ідентифікації на сайті (п. 2.2).
У заявці, яка є невід`ємною частиною пропозиції про укладення кредитного договору, встановлено дані сторін договору, документи, за якими ідентифіковано відповідача (паспортні дані, ІПН, які відповідають паспортним даним та даним з картки фізичної особи - платника податків (а.с. 58)), реквізити належного йому платіжного засобу для надання коштів НОМЕР_2, а також умови, на яких йому буде надано кредит.
У відповіді позичальника про прийняття пропозиції (оферти) зазначено, що, відповідно до умов кредитного договору № НОМЕР_2, позичальнику надається кредит на таких умовах: дата надання кредиту - 10.07.2024; сума кредиту - 4000,00 грн; строк, на який надається кредит, - 124 дні з дня його надання; дата повернення кредиту - 10.11.2024. Період користування кредитом - кожні наступні 31 днів з дня надання кредиту (черговий період). Процентна ставка "Стандарт" - 1,5 % за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом перших 2 чергових періодів. Процентна ставка "Економ" - 1 % за 1 день користування кретидом протягом всього строку, на який надається кредит, яка застосовується протягом чергових періодів, наступних за черговими періодами, в яких застосовується процентна ставка "Стандарт". Комісія, пов`язання з наданням кредиту, - 360,00 грн. Комісія за обслуговування кредитної заборгованості - 360 грн у кожному з двох чергових періодів, наступних за черговим періодом. Комісія за обслуговування встановлюється за організацію та забезпечення надання можливості робити платежі онлайн на відділеннях, забезпечення надання можливості відновлення забутого паролю для входу в особистий кабінет як віддалено, так і на відділеннях, забезпечення інформування про дати сплати чергового платежу, консультаційні послуги, інші послуги, які прямо не вказані в цьому пункті, однак надання яких забезпечено кредитодавцем та пов`язане з обслуговуванням кредитної заборгованості. До комісії за обслуговування кредитної заборгованості не включено полуги, які кредитодавець зобов`язаний надавати позичальнику безоплатно відповідно до чинного законодаства, зокрема за надання раз на місяць на вимогу споживача інформації про споживчий кредит. Неустойка: 40 грн, що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання, незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання. Додатком до кредитного договору слугує Інформаційне повідомлення позивача, в якому вказані контактні телефони позичальника, інформація про місце роботи, персональні дані третіх осіб. Пропозицію, заявку та інформаційне повідомлення відповідач підписав електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора Е368, який направлений на фінансовий номер телефону НОМЕР_1 (а.с. 6-12). 
Представник відповідача вказав, що зазначений номер телефону його довірителю не належить, як і не відповідають дійсності дані про його місце роботи, а треті особи йому не відомі. Натомість, як зазначено у повідомленні АТ "УНІВЕРСАЛ БАНК", фінансовим номером телефону за платіжною карткою № НОМЕР_2 ОСОБА_1 за період із 10.07.2024 до 10.11.2024 були НОМЕР_3 та НОМЕР_4 . Пристрої, з яких здійснювався вхід у застосунок Монобанк за платіжною карткою № НОМЕР_2 , за період із 10.07.2024 до 12.07.2024 Redmi 23124RA7EO - фінансовий номер телефону НОМЕР_3 , за період із 12.07.2024 до 10.11.2024 ОРРО СРН2591 - фінансовий номер телефону НОМЕР_4 (а.с. 107).
Позивач долучив до матеріалів справи Візуальну форму послідовності дій учасників електронної комерції (кредитора та позичальника) щодо укладання електронного договору в інформаційно-телекомунікаційній системі за кредитним договором № 10.07.2024-100000523 від 10.07.2024 (а.с. 101), в якій відображено послідовність дій фінансової установи та споживача в ІТС на укладення вказаного договору: ідентифікація клієнта в ІТС; направлення клієнтом запиту (заяви) фінансовій установі щодо можливості отримання кредиту з інформацією про бажані параметри кредиту; направлення фінансовою установою клієнту одноразового ідентифікатора (о 09:50:26); направлення споживчого кредиту, заявки, оферти та акцепту; підписання позичальником акцепту одноразовим ідентифікатором та направлення його фінансовій установі; направлення фінансовою установою клієнту підтвердження вчинення електронного правочину у формі електронного документа (а.с. 101). 
Довідка за вих. № 1305/25-4 від 13.05.2025 вказує на те, що на номер абонента НОМЕР_3 10.07.2024 о 09:50:26 було доставлено sms-повідомлення з текстом: "Код підтвердження: Е368 для договору" (а.с. 100).
На підтвердження перерахування кредитних коштів у сумі 4000,00 грн позивач надав повідомлення за вих. № 5-1803 від 18.03.2025 (а.с. 13), яке вказує на те, що переказ коштів здійснено 10.07.2024 через систему iPay на картку НОМЕР_2 , призначення платежу: видача за договором кредиту № 10.07.2024-100000523.
Про зарахування на користь ОСОБА_1 на картку № НОМЕР_2 10.07.2024 о 09:51:27 4000,00 грн вказує і виписка по руху коштів по картці від 28.05.2025 (а.с. 108).
Як слідує із довідки - розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором № 10.07.2024-100000523 від 10.07.2024, заборгованість відповідача складає 13280,00 грн, що складається із основного боргу - 4000,00 грн, процентів - 6200,00 грн, комісії - 1080,00 грн, неустойки - 2000,00 грн. Проценти нараховувались за період із 10.07.2024 до 10.11.2024, що в межах строку кредитування (а.с. 14). 
Із картки субконто за договором № 10.07.2024-100000523 суд установив, що за спірним кредитним договором за період із 10.07.2024 до 09.09.2024 нараховувалась процентна ставка у розмірі 1,5 % (4000,00 грн* 1,5 % = 60,00 грн), а період із 10.09.2024 до 10.11.2024 - 1 % (4000,00 грн * 1 % = 40,00 грн). 10 липня 2024 року нараховано 360,00 грн комісії за видачу кредиту, 10.08.2024 та 10.09.2024 - по 360,00 грн за обслуговування кредитної заборгованості (а.с. 41-44).
Сторона ж відповідача заперечує факт підписання та укладення спірного кредитного договору, на підтвердження чого представник ОСОБА_1 долучив до матерілаі справи медичну документацію, яка вказує на наявність у його довірителя захворювань, які, на його думку, свідчать про відсутність реального волевиявлення на укладення кредитного договору (а.с. 68, 69-72, 85-87, 118-120), а також надав докази на підтвердженя вчинення щодо нього шахрайський дій, спрямоваих на неодноразове оформлення кредитів (а.с. 59, 62-65, 66-67, 147-148, 149). 
Між сторонами виник спір щодо належного виконання умов кредитного договору, наявність/відсутність підстав для виконання кредитних зобов`язань за ним. 
Оцінка суду та норми права, які застосував суд, мотиви їх застосування:
суд, зважаючи на позиції сторін по суті спору, вислухавши представника відповідача, дослідивши та оцінивши наявні в справі докази в їх сукупності, надані позивачем на обґрунтування позовних вимог та відповідачем на заперечення позовних вимог, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, дійшов таких висновків.
Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно зі ст. 628, 629 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а сам договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, до яких закон відносить умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).
Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України).
Абзац 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним у письмовій формі.
Положення ч. 1 ст. 205 ЦК України визначають, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі.
Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у тому числі електронних, а також якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді. Такі висновки викладені в постановах Верховного Суду від 09.09.2020 у справі №732/670/19, від 23.03.2020 у справі № 404/502/18, від 07.10.2020 у справі №127/33824/19.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України "Про електронну комерцію".
Згідно із ч. 3 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію", електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Відповідно до ч. 4 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію", пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію").
Положення ч. 6 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" передбачають, що відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію", у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Відповідно до ст. 12 Закону України "Про електронну комерцію", якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Із системного аналізу положень описаного вище законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей вищевказаного договору, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного цифрового підпису позичальника лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.
В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Суд установив, що ОСОБА_1 10.07.2024, ознайомившись із основними умовами кредитування в ТОВ "СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР", уклав із указаним Товариством споживчий кредитний договір № 10.07.2024-100000523 в електронному вигляді, що відповідає вищеописаним нормам законодавства, копія якого долучена по позовної заяви. У кредитному договорі, який фактично складається із трьох частин (із пропозиції, заявки та відповіді), визначені основні умови кредитування, в тому числі сума кредиту, яка надана на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою діяльністю, розмір процентної ставки, дата повернення, орієнтована вартість кредиту для споживача та інше. Кожна частина договору відповідно підписана електронним підписом кредитовця чи електронним підписом позичальника за допомогою одноразового ідентифікатора, направленого на вказаний ним номер телефону. 
Неподання позивачем оригіналу електронного доказу (кредитного договору), на що звернув увагу представник відповідача, за відсутності обґрунтованих сумнівів у відповідності його паперової копії оригіналу, саме по собі не робить таку паперову копію неналежним доказом, оскільки сукупність наявних у матеріалах справи доказів вказують на укладення між ОСОБА_1 та ТОВ "СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР" кредитного договору саме в електронній формі.
Посилання ж представника відповідача на те, що його довіритель не укладав кредитного договору, суд також відхиляє, оскільки вказаний договір підписаний електронним підписом, використання якого неможливе без проходження попередньої реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора, та без здійснення входу на вебсайт за допомогою логіна і пароля особистого кабінету. Одноразовий ідентифікатор був направлений відповідачу на його фінансовий номер телефону, на підтвердження чого у матеріалах справи є відповідні докази, що описані вище. 
У свою чергу, доказів того, що персональні дані відповідача (відомості паспорта громадянина України, РНОКПП, номер телефону, електронної пошти) були використані неправомірно для укладення кредитного договорору від його імені третіми особами, суду не надано. Долучений ж витяг із ЄРДР не є належним доказом того, що досудове розслідування триває саме з приводу використання конфіденційної інформації при укладенні кредитного договору № 10.07.2024-100000523 від 10.07.2024. Більше того, суд звертає увагу на те, що представник відповідача був непослідовний у своїх твердженнях у частині вчинення відносно його довірителя шахрайський дій: у відзиві на позов він зазначає про те, що ОСОБА_1 передавав свій мобільний телефон, на якому був здійсненй вхід у застосунок monobank, чоловіку ОСОБА_4 , після чого були оформлені онлайн кредити, натомість у своєму вступному слові вже зазначив про те, що під час укладення спірного кредитного договору невідома особа незаконно використала його паспорті дані та ідентифікаційний код, у чому участі відповідач не брав, особисто договір не підписував. Щодо наявності у кредитному договорі інших відомостей, зокрема місця роботи, даних про третіх осіб, то такі не впливають на факт укладення договору ОСОБА_1 .
Укладений між сторонами спірний кредитний договір у встановленому порядку недійсним не визнавався, при розгляді справи в суді ОСОБА_1 не заявляв зустрічних вимог про визнання кредитного договору недійсним чи неукладеним із настанням відповідних наслідків.
Таким чином, з урахуванням викладеного вище, на обгрунтування позовних вимог позивач надав належні та допустимі докази на підтвердження факту укладення з відповідачем ОСОБА_1 в електронному вигляді кредитного договору № 10.07.2024-100000523 від 10.07.2024, чого останній під час розгляду справи не спростував. Надана суду медична документація є свідченням наявності у відповідача певних захворювань, що само по собі без відповідного рішення суду про визнання недієздатним чи обмежено дієздатним не є підтвердження нездатності ОСОБА_1 усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.
У постанові Верховного Суду від 21.02.2018 № 910/5226/17 зазначено, що при здійсненні безготівкових розрахунків допускаються розрахунки із застосуванням платіжних доручень, акредитивів, розрахункових чеків, розрахунки за інкасо, а також інші розрахунки, передбачені законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту; безготівкові розрахунки провадяться через банки, інші фінансові установи, в яких відкрито відповідні рахунки, якщо інше не випливає із закону та не обумовлено видом безготівкових розрахунків.
На підтвердження факту перерахування відповідачу 10.07.2024 коштів у розмірі 4000 грн на картку НОМЕР_2 позивач надав повідомлення із системи iPay, в якому вказано призначення платежу "видача за договором № 10.07.2024-100000523", який, як встановлено вище, укладено саме з ОСОБА_1 . Виписка про рух коштів по картці ОСОБА_1 № НОМЕР_2 також підтверджує факт надходження через систему iPay 10.07.2024 грошових коштів у сумі 4000,00 грн (а.с. 108). 
Отже, з наданих суду доказів суд встановив, що факт перерахування 10.07.2024 позивачем кредитних коштів на користь відповідача на загальну суму 4000 грн на споживчі потреби, яка обумовлена кредитним договором, знайшов своє підтвердження, такий не спростований, що свідчить про те, що ТОВ "СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР" виконало свої зобов`язання за вказаним договором, надавши ОСОБА_1 кредитні кошти.
Доказів на підтвердження повернення таких коштів останній суду не надав. У свою чергу позивач надав картку субконто по договору № 10.07.2024-100000523, в якій відображені платіжні операції, та з якої суд встановив відсутність сплат з метою повернення суми кредиту. 
Водночас суд звертає увагу на те, що у виписці по руху коштів відображене активне користування ОСОБА_1 грошовими коштами по рахунку НОМЕР_2 : як отримання таких, так і їх перекази, розрахунок карткою, в тому числі упродовж дня 10.07.2024, а також на наступний день 11.07.2024, що спростовує твердження його представника про те, що його довіритель в силу стану здоров`я не наділений навичками користування сучасними електронними сервісами, як і не доведено, що впродовж декількох днів (певного періоду) його застосунком користувалася інша особа, заволодівши таким шахрайським способом. Долучений представником відповідача протокол від 13.07.2025, складений відносно ОСОБА_1 за ст. 185 КУпАП (вчинення злісної непокори працівникам поліції) (а.с. 142), також не спростовує факту укладення останнім спірного кредитного договору та отримання за ним коштів, а навпаки підтверджує, що у вказаний період відповідач не перебував на лікуванні та знаходився за межами місця проживання, тобто самостійно пеесувався та міг вчиняти самостійні дії.
Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним договором.
Положеннями частини 1 ст. 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо іншого не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержавння процентів встановлюються договором.
Із картки субконто по договору № 10.07.2024-100000523 суд установив, що проценти нараховані за період із 10.07.2024 до 10.11.2024, що в межах строку кредитування. За період із 10.07.2024 до 09.09.2024 нараховувалась процентна ставка у розмірі 1,5 % (4000,00 грн* 1,5 % = 60,00 грн), а період із 10.09.2024 до 10.11.2024 - 1 % (4000,00 грн * 1 % = 40,00 грн). 
Однак, суд звертає увагу на те, що Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг" від 22 листопада 2023 року, що набрав чинності 24 грудня 2023 року, доповнено статтю 8 Закону України "Про споживче кредитування" пунктом 5, яким встановлено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.
Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України "Про споживче кредитування" передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинностіЗаконом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %.
Отже, наведені норми, які регулюють питання споживчого кредитування, передбачають, що починаючи з 24 грудня 2023 року, денна ставка має бути не більше 2,5 %, з 23 квітня 2024 року не більше 1,5 %, а з 21 серпня 2024 року не більше 1 %.
З урахуванням вказаних змін, суд дійшов переконання, що погоджений сторонами розмір відсоткової ставки в розмірі 1,5 % з 10.07.2024 узгоджується з Прикінцевими та Перехідними положеннями Закону України "Про споживче кредитування", проте нарахування такого розміру відсоткової ставки є підставним до 20.08.2024, оскільки з 21.08.2024 розмір щоденної відсоткової ставки можливий у розмірі не більше 1 %. Натомість процентну ставку у розмірі 1 % позивач застосовує тільки з 10.09.2024. 
Таким чином, суд уважає, що з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення сума заборгованості за відсотками в розмірі 5800,00 грн з яких: 2520,00 грн - за період із 10.07.2024 до 20.08.2024 (4000 грн * 1,5 % * 42 дні), 3280,00 грн - за період із 21.08.2024 до 10.11.2024 (4000,00 грн * 1 %* 82 дні), задоволивши позовні вимоги в цій частині частково.
Також у довідці-розрахунку та картці субконто по договору № 10.07.2024-100000523 визначено комісію за надання кредиту в розмірі 360,00 грн та два рази по 360,00 грн за обслуговування кредитної заборгованості в перший день кожного з двох чергових періодів, наступних за першим черговим періодом, що визначено умовами договору, з якими відповідач погодився, та що відповідає вимогам ст. 8 Закону України "Про споживче кредитування", якою визначено, що до загальних витрат за споживчим кредитом включаються комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Водночас у спірному договорі визначено, що до комісії за обслуговування кредитної заборгованості не включено полуги, які кредитодавець зобов`язаний надавати позичальнику безоплатно відповідно до чинного законодаства, зокрема за надання раз на місяць на вимогу споживача інформації про споживчий кредит. А відтак позивач підставно заявляє до стягнення комісію в загальному розмірі 1080,00 грн.
Крім того, суд звертає увагу на те, що позивач у довідці-розрахунку вказує про нарахування неустойки в розмірі 2000,00 грн, яку включає до суми заборгованості, але суд зважає на те, що, відповідно до п. 18 Перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Верховний Суд у своїй постанові від 31.01.2024 № 183/7850/22 (61-14740св23) зазначив тлумачення п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, що свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань: в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; в договорах на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ч. 2 ст. 625 ЦК, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення.
Оскільки кредитний договір укладено під час дії воєнного стану, а строк кредитування діє з 10.07.2024 до 10.11.2024, отже, на правовідносини, які склались між сторонами поширюється дія п. 18 Перехідних положень ЦК України.
Таким чином, суд висновує, що нарахування неустойки в сумі 2000,00 грн за невиконання грошового зобов`язання є неправомірним, а відтак позовна вимога в частині її стягнення задоволенню не підлягає.
З огляду на викладене, враховуючи, що відповідач порушив умови кредитного договору № 110.07.2024-100000523 від 10.07.2024, у встановленому порядку та строки не погасив заборгованість, доказів належного виконання зобов`язань по поверненню позичкових коштів не надав, не подав ні належних доказів на підтвердження факту неукладення кредитного договору, ні будь-яких доказів на спростування факту отримання ним кредитних коштів, а також наданого позивачем розрахунку заборгованості, суд дійшов висновку, що з ОСОБА_1 на користь ТОВ "СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР" слід стягнути заборгованість у розмірі 10880,00 грн (що становить 81,92 % від заявленої до стягнення суми (10880,00 грн * 100 % /13280,00 грн)), з яких заборгованість за кредитом - 4000,00 гривень, заборгованість за нарахованими процентами - 5800,00 гривень, заборгованість за комісією - 1080,00 гривень, а позовні вимоги задовольнити частково, відмовивши в стягненні заборгованості за процентами, які нараховані в порушення вимог Закону України "Про споживче кредиитвування" та у стягненні неустойки.
Розподіл судових витрат між сторонами:
питання судових витрат суд вирішує за правилами ст. 141 ЦПК України, при цьому враховує, що до судових витрат, які позивач поніс у зв`язку з розглядом справи, останній відносить оплату судового збору у розмірі 2422,40 грн, що підтверджується платіжною інструкцією (а.с. 15).
Враховуючи, що суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, то, згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути 1984,43 грн (2422,40 грн * 81,92 %) сплаченого судового збору, тобто пропорційно задоволеним позовним вимогам.
На підставі викладеного, ст. 205, 207, 526, 610, 626, 628, 629, 638, 639, 1048, 1049, 1054, 1055 п. 18 Перехідних положень ЦК України, ст. 11, 12 Закону України "Про електронну комерцію", ст. 8, п. 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України "Про споживче кредитування", ч. 1 ст. 81 ЦПК України, керуючись ст. 258, 259, 264, 265, 268, 273 ЦПК України, суд
У Х В А Л И В:

позов Товариства з обмеженою відповідальністю "СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР" заборгованість за кредитним договором № 10.07.2024-100000523 від 10 липня 2024 року в розмірі 10880,00 (десять тисяч вісімсот вісімдесят) гривень, з яких заборгованість за кредитом - 4000,00 гривень, заборгованість за нарахованими процентами - 5800,00 гривень, заборгованість за комісією - 1080,00 гривень, а також сплачений судовий збір у розмірі 1984 (одна тисяча дев`ятсот вісімдесят) гривні 43 копійки.
У задоволенні решти вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду.
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР", місцезнаходження: м. Київ, вул. Саксаганського, 133-А, код ЄДРПОУ 37356833.
Відповідач: ОСОБА_1 , зареєстрований в АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 .

Суддя С.М. Монташевич