справа № 492/1352/25
провадження № 2/492/99/26

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
Іменем України
10 березня 2026 року м. Арциз
Арцизький районний суд Одеської області у складі:
головуючої судді – Гусєвої Н.Д.,
за участю секретаря судового засідання – Рябчук О.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, - 
встановив:
Позивач звернувся до суду із зазначеною позовною заявою, в якій просив суд стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором на загальну суму 35000,00 грн., а також судові витрати. Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що 29 січня 2024 року між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» (далі за текстом - ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП») та ОСОБА_1 було укладено в електронній формі договір про надання фінансового кредиту № 26063-01/2024, відповідно до умов якого ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» надало відповідачці кредит у сумі 10000,00 грн. на строк 100 днів, а відповідачка зобов`язалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитом у розмірі 2,50 % в день у межах строку наданого кредиту згідно графіку платежів. ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП», виконало умови вказаного кредитного договору у повному обсязі, надавши відповідачці обумовлену вказаним договором суму грошових коштів, однак відповідачка не здійснила повернення кредитних коштів, відсотків за користування кредитом, внаслідок чого у відповідачки утворилась заборгованість перед ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» за вказаним договором станом на 29 липня 2024 року назагальну суму 35000,00 грн., з якої: сума заборгованості за основним боргом у сумі 10000,00 грн., сума заборгованості за відсотками у сумі 25000,00 грн. Між ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» та ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» (далі за текстом – ТОВ «ФК «ЄАПБ») укладено договір факторингу № 29072024 від 29 липня 2024 року, згідно з умовами якого до ТОВ «ФК «ЄАПБ» перейшло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за договором про надання фінансового кредиту № 26063-01/2024 від 29 січня 2024 року у вказаній сумі, яку позивач просив суд стягнути з відповідачки, оскільки відповідачка ухилилися від добровільного погашення заборгованості за вказаним договором, що є порушенням прав позивача.
До суду від відповідачки надійшов відзив, відповідно до якого заперечувала проти позовних вимог через необґрунтованість так як вони вимоги позивача не підтверджені належними і допустимими доказами, просила суд відмовити у їх задоволенні, посилаючись на те, що: до позовної заяви не долучено жодного бухгалтерського документа на підтвердження позовних вимог; не надано копії платіжного доручення про перерахування коштів з чітким зазначенням отримувача, дати та суми коштів; позивачем не доведено, що банківська картка, неповні дані якої вказані у кредитному договорі № 26063-01/2024 від 29 січня 2024 року, належить саме відповідачці; розрахунок заборгованості, на які посилається позивач, не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, тому не є належним доказом існування боргу та із розрахунку вбачається, що прострочена заборгованість за нарахованими відсотками перевищує тіло кредиту в декілька раз. Також, ТОВ «ФК «ЄАПБ» не є належним позивачем так як відповідачка не отримувала від ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» повідомлень по укладення договору факторингу та зміну стягувача. Відповідачка є одинокою матір`ю, самостійно виховує малолітню дочку та здійснює догляд за матір`ю-інвалідом, що значно ускладнює її матеріальне становище та зменшує платоспроможність.
До суду від представниці позивача надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої просила суд задовольнити позов, вважає обставини, на які послалась відповідачка є необґрунтованими, тому вони не повинні братися судом до уваги, посилаючись на те, що договір про надання фінансового кредиту № 26063-01/2024 від 29 січня 2024 року був укладений із позичальницею в електронній формі з використанням Інформаційно-телекомунікаційної системи позикодавця, в результаті чого, відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію», у сторін договору виникли цивільні права та обов`язки.Відповідачкою при підписанні кредитного договору не було висловлено жодних заперечень або зауважень щодо умов та порядку нарахування відсотків, що свідчить про погодження нею всіх умов нарахування відсотків зазначеного договору. Розмір відсотків за користування кредитними коштами сторонами договору визначено за спільною згодою, що відповідає принципу свободи договору.Кредит було видано на платіжну картку позичальниці, всі правовідносини щодо перерахування грошових коштів визначені між позичальницею, кредитором та банком-еквайром. Позивач не володіє та не може володіти оригіналами первинних документів (касовими та меморіальними) на отримання та повернення відповідачкою кредитних (позичкових) коштів за укладеним договором, щодо яких виник спір, з тих причин, що не є первісним кредитором (позикодавцем). Відповідачка розрахунок заборгованості належними та допустимими доказами не спростувала, не надала власного розрахунку заборгованості та клопотання не заявила про проведення експертизи з метою визначення механізму і розміру нарахованих сум, що склали заборгованість. Боржниця, яка не отримала повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавлена обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору та неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє її від обов`язку погашення кредиту взагалі.
Представниця позивача у судове засідання не з`явилася, але просила суд про розгляд справи за її відсутності, про що зазначила у позовній заяві. У разі повторної неявки відповідачки у судове засідання не заперечувала проти заочного розгляду справи.
Відповідачка у судове засідання двічі поспіль не з`явилася, про дату, час і місце судового засідання була повідомленою належним чином, що підтверджується поштовими повідомленнями про вручення їй судових повісток. Клопотання про розгляд справи за її відсутності до суду не подала, про причини неявки у судове засідання суд не повідомила.
Суд зазначає, що відповідно до вимог частини 1 статті 44 ЦПК України учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Суд бере до уваги, що учасник справи зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо її, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С. А. проти Іспанії» від 07 липня 1989 року).
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30 листопада 2022 року у справі № 759/14068/19 (провадження № 61-8505св22).
Отже, відповідачка зобов`язаний добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 25 листопада 2022 року в справі № 175/4075/18 (провадження № 61-5401св22), якщо належним чином повідомлені сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.
З матеріалів справи не вбачається, що відповідачка надавала суду доказів неможливості прибути у судове засідання. 
Суд враховує строки розгляду справи, передбачені законом, дві неявки поспіль відповідачки у судове засідання без поважних причин, а також не встановлення наявності поважних причин для її неявки.
Також, судом вжито всіх можливих заходів для повідомлення відповідачки про розгляд справи, забезпечено всі процесуальні права у спосіб, передбачений ЦПК України.
Виходячи з вищезазначеної практики ЄСПЛ, беручи до уваги дві неявки поспіль відповідачки у судове засідання, суд вважає можливим провести розгляд справи по суті за відсутності відповідачки, яка з 25 вересня 2025 року, тобто з моменту прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі, до ухвалення даного рішення жодного разу до у судове засідання не прибула, станом розгляду справи не цікавилась, тим самим своїм процесуальним обов`язком з`явитись в судове засідання за викликом, знехтувала.
Враховуючи вказані факти, згоду представниці позивача, що викладена у позовній заяві, на ухвалення заочного рішення у справі, суд вважає за можливе, відповідно до частини 4 статті 223 ЦПК України, ухвалити рішення у справі при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 280 ЦПК України. 
У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, судом, відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Розглянувши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.
Суд вважає, що між сторонами склалися правовідносини, що випливають із зобов`язального права, пов`язані з ухиленням боржниці від виконання своїх обов`язків з повернення кредитних коштів кредитору, тому при вирішенні спору між сторонами слід керуватися Цивільним Кодексом України. 
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
Між ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» (а. с. 21, 22, 23) та ОСОБА_1 , відповідачкою у справі, укладено договір про надання фінансового кредиту № 26063-01/2024 від 29 січня 2024 року (далі за текстом – Договір), відповідно до умов якого ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» надало відповідачці грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі 10000,00 грн., а відповідачка отримала кредит та зобов`язалася повернути кредит, сплатити відсотки за користування кредитом у сумі 25000,00 грн. у термін встановлений Договором, а також виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені Договором та графіком платежів (а. с. 6-9).
Договір про надання фінансового кредиту вважається укладеним з моменту підписання електронними підписами сторін договору (пункт 7.1 Договору про надання фінансового кредит). 
Приймаючи умови Договору про надання фінансового кредиту, відповідачка підтвердила, що вона ознайомлена з усіма умовами на веб-сайті кредитодавця, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватися (пункт 7.6 Договору про надання фінансового кредиту).
Відповідно до пункту 1.2. Договору про надання фінансового кредиту, кредит надається строком на 100 днів. Дата надання кредиту 29 січня 2024 року. Наданий кредит клієнт зобов`язаний погасити в останній день вказаного строку кредитування. Дата погашення кредиту 07 травня 2024 року.
Згідно з пунктом 1.4.1. Договору про надання фінансового кредиту, денна процентна ставка становить 2,50% та застосовується у межах строку кредитування, вказаного в пункті 1.2 цього Договору.
Підписавши Паспорт споживчого кредиту сторони вказаного Договору про надання фінансового кредиту узгодили розмір кредиту, строк та умови користування коштами (а. с.10-11).
Відповідно до пункту 1.6. Договору про надання фінансового кредиту, кредит надається клієнту в безготівковій формі у національній валюті на рахунок клієнта, включаючи використання реквізитів платіжної картки № НОМЕР_1 протягом одного робочого дня з дня прийняття рішення про видачу кредиту. Кредит надається без забезпечення у вигляді застави. Кредит вважається наданим в день перерахування Товариством суми кредиту за вказаними реквізитами.
Згідно з пунктом 2.21. Договору про надання фінансового кредиту, після підписання Договору Товариство надає кредит шляхом безготівкового перерахування суми кредиту на рахунок клієнта за реквізитами банківської картки клієнта, зазначеної клієнтом в Заявці та цьому Договорі.
ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» здійснено видачу кредитних коштів за вказаним Договором про надання фінансового кредиту шляхом перерахування кредитних коштів за допомогою платіжної системи iPay.ua на картковий рахунок НОМЕР_2 , відкритого на ім`я ОСОБА_1 , відповідачки у справі, у сумі 10000,00 грн., що підтверджується повідомленням № 3426_251017095655 від 17 жовтня 2025 року ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ», повідомленням № 46/12-11/15978/2024/135 від 05 лютого 2026 року АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ДЕРЖАВНИЙ ОЩАДНИЙ БАНК УКРАЇНИ» (а. с. 67, 96).
В порушення умов зазначеного Договору про надання фінансового кредиту ОСОБА_1 , відповідачка у справі, взяті на себе зобов`язання не виконала, внаслідок чого у неї перед ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» станом на 29 липня 2024 року виникла заборгованість, яка згідно з розрахунком заборгованості склала загальну суму 35000,00 грн., з якої: сума заборгованості за основним боргом у сумі 10000,00 грн., сума заборгованості за відсотками у сумі 25000,00 грн. (а. с. 63-65).
Відповідно до пункту 4.1.4. Договору про надання фінансового кредиту кредитодавець має право без згоди клієнта відступити право вимоги за даним Договором третій особі, в зв`язку, з чим відбудеться заміна сторони кредитодавця за цим Договором.
На підставі укладеного між ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» (а. с. 18, 19, 20, 24-26), позивачем у справі, договору факторингу № 29072024 від 29 липня 2024 року ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» відступило позивачу за плату належні йому права вимоги до боржників, в тому числі право грошової вимоги до ОСОБА_1 , відповідачки у справі, за договором про надання фінансового кредиту № 26063-01/2024 від 29 січня 2024 року на загальну суму 35000,00 грн., з якої: сума заборгованості за основним боргом у сумі 10000,00 грн., сума заборгованості за відсотками у сумі 25000,00 грн., що також підтверджується Реєстром боржників до договору факторингу № 29072024 від 29 липня 2024 року, розрахунком заборгованості до договору про надання фінансового кредиту № № 26063-01/2024 від 29 січня 2024 року (а. с. 12-15, 16, 17, 67-73). 
Статтею 11 ЦК України встановлено, що договори та інші правочини є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до частини 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно з частиною 1 статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Положеннями частини 1 статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
За змістом положень частини 1, частини 2 статті 207, пункту 2 частини 1 статті 208 ЦК України правочини між фізичною та юридичною особою належить вчиняти у письмовій формі. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо, крім іншого, воля сторін виражена за допомогою електронного засобу зв`язку, та якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України).
Абзац 2 частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.
Відповідно до правового висновку, висловленого Верховним Судом у постановах від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).
Відповідно до частини 1 статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.
Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.
Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Статтею 11 Закону України «Про електронну комерцію» визначено порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.
Згідно з частиною 6 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом, зокрема, заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону.
Відповідно частини 1 статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема, електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Згідно із статтею 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.
Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , відповідачка у справі, шляхом власноручних введень одноразових ідентифікаторів, отриманих від ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП», прийняла публічні пропозиції (оферти) та підписала вказаний Договір (здійснила акцепт пропозицій товариств), тобто вказаний Договір вважається укладеними відповідно до статті 11 Закону України «Про електронну комерцію».
Судом встановлено, що вказаний Договір був укладений виключно за допомогою веб-сайту кредитодавця, а також сторони вказаного Договору узгодили розмір кредиту, строки та умови користування кредитними коштами, що свідчить про наявність волі ОСОБА_1 , відповідачки у справі, для укладення вказаного Договору в електронній формі на погоджених умовах шляхом підписання Договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором W2901, а тому Договір про надання фінансового кредиту № 26063-01/2024 від 29 січня 2024 року вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договорів, укладених у письмовій формі.
ОСОБА_1 , відповідачкою у справі, не спростовано презумпцію правомірності правочину та не надано будь-яких доказів того, що ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» отримало її персональні дані та використало їх у власних цілях.
ОСОБА_1 , відповідачка у справі, підписавши вказаний Договір надала згоду на отримання та повернення кредитних коштів, сплату відсотків за користування кредитом у строки та порядок, встановленим вказаним договором.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Отже, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав.
Згідно з частиною 1 статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
За змістом частини 1 статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
У постанові Верховного Суду від 07 лютого 2018 року у справі № 2-2035/11 (провадження № 61-2449св18) викладено висновок, що тлумачення статті 516, частини другої статті 517 ЦК України свідчить, що боржник, який не отримав повідомлення про відступлення права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення боргу, а лише має право на сплату боргу первісному кредитору і таке виконання є належним.
Аналогічний висновок також зроблено Верховним Судом у справі № 761/1543/20, провадження № 61-10389св21 від 23 лютого 2022 року, справа № 639/86/17, провадження № 61-5039св21 від 19 січня 2022 року, справа № 554/8549/15-ц, провадження № 61-18460св20 від 14 липня 2021 року.
Оскільки ТОВ «ФК «ЄАПБ», позивач у справі, на підставі укладеного між ТОВ «ФК «ЄАПБ» та ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» договору факторингу № 29072024 від 29 липня 2024 рокунабув право вимоги за договором про надання фінансового кредиту № 26063-01/2024 від 29 січня 2024 року,укладеного між  ОСОБА_1 , відповідачкою у справі, та первісним кредитодавцем ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП»,то у позивача, як у нового кредитора, виникло право вимоги повернення кредиту, відсотків за вказаним Договором, у зв`язку з неналежним виконанням позичальницею  ОСОБА_1 , відповідачкою у справі, взятих на себе зобов`язань шляхом стягнення заборгованості за кредитним договором.
Доказів про визнання вказаного договору факторингу недійсним чи погашення ОСОБА_1 , відповідачкою у справі, боргу первісному кредитодавцю матеріали справи не містять.
Судом встановлено, що згідно з умовами договору про надання фінансового кредиту № 26063-01/2024 від 29 січня 2024 року, позичальниця ОСОБА_1 , відповідачка у справі, зобов`язалася повернути кредитні кошти, сплатити відсотки за користування кредитними коштами у повному обсязі у строки та на умовах, передбачених вказаним договором.
Відповідно до частини 1, частини 3 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Положеннями частини 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно з частиною 2 статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Положеннями статтею 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути кредитодавцеві кредиту (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому кредитодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір кредиту є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно з частиною 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
За правилом статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до статті 580 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Згідно з частиною 1 статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення (стаття 612 ЦК України).
Судом встановлено, що відповідно до умов укладеного між ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» та ОСОБА_1 , відповідачкою у справі,договору про надання фінансового кредиту № № 26063-01/2024 від 29 січня 2024 року ОСОБА_1 , відповідачка у справі, кредитні кошти отримала, якими в подальшому розпорядилася на власний розсуд, однак всупереч вимог чинного законодавства, умов вказаного Договору належним чином свої зобов`язання з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом не виконала та не здійснила повернення кредиту, оплату відсотків у повному обсязі у встановлені вказаним Договором строки. Ці обставини не підлягають доказуванню, оскільки про них зазначено у позовній заяві та вони не спростовані відповідачкою.
Після відступлення позивачу прав грошових вимог до ОСОБА_1 , відповідачки у справі, остання не здійснила платежів для погашення кредитної заборгованості на рахунок ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» та ТОВ «ФК «ЄАПБ».
Згідно з розрахунком, наданим позивачем, загальна сума заборгованості ОСОБА_1 , відповідачки у справі, перед ТОВ «ФК «ЄАПБ», позивачем у справі, за договором про надання фінансового кредиту № 26063-01/2024 від 29 січня 2024 року станом на 29 липня 2024 року склала загальну суму 35000,00 грн., з якої: сума заборгованості за основним боргом у сумі 10000,00 грн., сума заборгованості за відсотками у сумі 25000,00 грн., що підтверджується також Витягом з Реєстру боржників до договору факторингу № 29072024 від 29 липня 2024 року, укладеного між кредитодавцем ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП»та ТОВ «ФК «ЄАПБ»(а. с. 16, 63-65).
Доказів, у розумінні статей 77, 78 ЦПК України, щодо неправильності розрахунку заборгованості за договором про надання фінансового кредиту № 26063-01/2024 від 29 січня 2024 року відповідачкою до суду не надано, інший розрахунок заборгованості на іншу дату за вказаним договором суду також не надано, чим відповідачкою не виконані вимоги частини 1 статті 81 ЦПК України, тому вказаний розрахунок приймається судом як доказ у вирішенні спору.
Суд відхиляє доводи відповідачки, що до позовної заяви не долучено жодного бухгалтерського документа на підтвердження позовних вимог, оскільки Верховний Суд у постанові від 25 січня 2023 року у справі № 209/3103/21 (провадження № 61-9710св22) вказав, що відсутність у справі оригіналів первинних бухгалтерських документів, не є підставою для висновку про невиконання умов договору банком та, як наслідок, неотримання позичальником грошових коштів за кредитним договором. 
Посилання у відзиві на те, що позивачем не надано копії платіжного доручення про перерахування коштів з чітким зазначенням отримувача, дати та суми коштів, а також позивачем не доведено, що банківська картка, неповні дані якої вказані у договорі про надання фінансового кредиту № 26063-01/2024 від 29 січня 2024 року, належить саме відповідачці є необґрунтованими, оскільки відповідно до встановлених судом обставин справи сторонами Договору передбачений Договором порядок надання відповідачці кредитних коштів був дотриманий, що підтверджується у тому числі повідомленням № 46/12-11/15978/2024/135 від 05 лютого 2026 року АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ДЕРЖАВНИЙ ОЩАДНИЙ БАНК УКРАЇНИ» про те, що картковий рахунок НОМЕР_2 , відкритий на ім`я ОСОБА_1 , відповідачки у справі. 
Суд відхиляє доводи відповідачки про те, що розрахунок заборгованості не є належним доказом існування боргу та із розрахунку вбачається, що прострочена заборгованість за нарахованими відсотками перевищує тіло кредиту в декілька раз, оскільки із розрахунку заборгованості вбачається, що заборгованість відповідачки складається із суми кредиту та відсотків, які відповідають умовам договору про надання фінансового кредиту № 26063-01/2024 від 29 січня 2024 року визначеними за спільною згодою сторін Договору, що відповідає принципу свободи договору, закріпленому статтею 627 ЦК України.
Відповідачка, будучи вільною в укладенні Договору, виборі контрагента та визначенні умов Договору, будучи обізнаною з умовами кредитування, в тому числі з нарахуванням відсотків за користування кредитними коштами, погодилася на такі умови, підписавши електронним одноразовим ідентифікатором Договір і таким чином погодилася на умови сплати процентів за користування кредитними коштами.
При цьому матеріали справи не містять і відповідачка не надала суду доказів щодо спростування презумпції правомірності договору про надання фінансового кредиту № 26063-01/2024 від 29 січня 2024 року, укладеного між відповідачкою та ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП», а також визнання його недійсним, тобто, в силу положень статті 204 ЦК України діє презумпція правомірності указаного правочину.
Посилання відповідачки на те, що ТОВ «ФК «ЄАПБ» не є належним позивачем так як відповідачка не отримувала від ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» повідомлень по укладення договору факторингу та зміну стягувача суд відхиляє, оскільки виходячи зі змісту статті 516 ЦК України боржник, який не отримав письмового повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним, однак відповідачкою не надано суду доказів погашення нею заборгованості за вказаним договором первісному кредитодавцю. 
Інші викладені у відзиві доводи відповідачки, як заперечення проти позову, мають характер припущень з метою ухилення відповідачки від виконання зобов`язань, покладених на неї вказаним Договором, оскільки зміст вказаного Договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені сторонами договору.
Згідно зі статтею 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Аналізуючи зібрані у справі докази в їх сукупності, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, відсутність заперечень проти позову зі сторони відповідачки, суд дійшов висновку про задоволення позову, оскільки позов обґрунтований, а викладені позивачем в позовній заяві обставини знайшли своє підтвердження у судовому засіданні та вони не спростовані відповідачкою.
У зв`язку із задоволенням позовних вимог позивача, відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору, понесені позивачем при зверненні до суду із вказаним позовом, оскільки оплата судового збору у сумі 3028,00 грн. підтверджена платіжною інструкцією кредитового переказу коштів № 133016 від 05 вересня 2025 року (а. с. 1).
Керуючись статтями 2, 7, 44, 48, 76-81, 89, 128, 141, 211, 223, 247, 258-259, 263-265, 274-279, 280-281, 284, 289, 354 ЦПК України, суд, –
ухвалив:
Позов ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» - задовольнити повністю.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП: НОМЕР_3 ; місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; місце проживання: АДРЕСА_2 ) на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» (місцезнаходження: вулиця Симона Петлюри, будинок 30, місто Київ, 01032; код ЄДРПОУ: 35625014) заборгованість за договором про надання фінансового кредиту № 26063-01/2024 від 29 січня 2024 року у розмірі 35000 (тридцять п`ять тисяч) гривень 00 копійок, з яких;
-10000 (десять тисяч) гривень 00 копійок - сума заборгованості за основною сумою боргу;
-25000 (двадцять п`ять тисяч) гривень 00 копійок - сума заборгованості за відсотками.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП: НОМЕР_3 ; місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; місце проживання: АДРЕСА_2 ) на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» (місцезнаходження: вулиця Симона Петлюри, будинок 30, місто Київ, 01032; код ЄДРПОУ: 35625014) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 3028 (три тисячі двадцять вісім) гривень 00 копійок.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідачки, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Відповідачка, якій повне заочне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення їй повного заочного рішення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачкою в апеляційному порядку безпосередньо до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку безпосередньо до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Позивач, якому повне заочне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про перегляд заочного рішення або апеляційної скарги, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Арцизького районного суду
Одеської області        Гусєва Н.Д.