Справа № 584/1555/25
Провадження № 2/584/251/26 

РІШЕННЯ 
Іменем України

19.03.2026 Путивльський районний суд Сумської області 
у складі: головуючого - судді Данік Я.І.,
за участю: секретаря – Кравченко А.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Путивль у порядку загального позовного провадження справу за позовом  ОСОБА_1 до Путивльської міської ради Конотопського району Сумської області, ОСОБА_2 про визнання 1/2 частини житлового будинку окремим (індивідуальним) об`єктом нерухомого майна, припинення права спільної часткової власності, 

встановив:

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом з вимогами виділити йому 1/2 частину житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 з відповідними надвірними спорудами, в цілому як окреме індивідуально визначене нерухоме майно та припинити право спільної часткової власності на вказаний будинок, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що він є власником вказаного будинку, на підставі договору купівлі – продажу, посвідченого державним нотаріусом Путивльської державної нотаріальної контори від 12 квітня 1996 року за реєстровим №1174, однак у зв`язку з тим, що інша половина будинку зареєстрована як окремий (індивідуальний) об`єкт нерухомого майна, власником якого є ОСОБА_2 , він не може зареєструвати своє право власності, та судові витрати просить покласти на нього.
Представник позивача в судове засідання не з`явилась, подала письмову заяву в якій позов підтримала, справу просила розглядати у її відсутність (а.с.48).
Представник відповідача Путивльської міської ради Конотопського району Сумської області в судове засідання не з`явився, подав письмову заяву про розгляд справи у його відсутність, проти задоволення позову не заперечував (а.с.35).
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, подав письмову заяву, в якій позов визнав, справу просив розглядати у його відсутність (а.с.39).
У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, зважаючи на таке.
Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.
Як убачається з копії договору купівлі – продажу від 12 квітня 1996 року, посвідченого державним нотаріусом і зареєстрованого в реєстрі №1174, ОСОБА_3 продала, а ОСОБА_1 купив 1/2 частину житлового будинку, загальною площею 157,4 кв.м., жилою площею 77,6 кв.м., з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходиться в АДРЕСА_2 ), на земельній ділянці, наданій в користування Руднєвською сільською радою, де знаходяться: житловий будинок «А-І», сараї «Б», «В», літні кухні «б», «в», погріб «Пг», «П», вбиральні «У», «Г», огорожа «№1-3». По заяві власника відчужується 1/2 частина частина житлового будинку А (кв.І), сарай «Б», літня кухня «б», погріб «Пг», вбиральня «У», 1/2 частина огорожі, житлова площа 39,1 кв.м. (а.с.7-8).
Згідно з копією державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №194698 ОСОБА_1 є власником земельної ділянки, кадастровий №5923887200:01:002:0002, загальною площею 0,0997, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарський будівель і споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , наданої рішенням Руднєвської сільської ради від 12 січня 2007 року (а.с.9).
Відповідно до рішення Руднєвської сільської ради Путивльського району Сумської області від 28 листопада 2011 року №41 ОСОБА_2 видано свідоцтво про право власності на 1/2 частину (квартира АДРЕСА_2 ) житлового будинку АДРЕСА_2 , загальною площею 78,1 кв.м., житловою площею 38,5 кв.м. (а.с.17-19, 20-22).
Розпорядженням голови Руднєвської сільської ради Путивльського району Сумської області від 12 лютого 2016 року №7 «Про перейменування вулиць с.Руднєве Путивльського району» у с.Руднєве вулицю Комсомольська перейменовано на вулицю Шкільна (а.с.10).
Як вбачається з технічного паспорта, виданого Путивльським БТІ та П, від 18 серпня 2025 року по знаходиться житловий будинок «А-І», загальною площею 99,5 кв.м, житловою площею 39,1 кв.м, що складається з: коридору «1», площею 2,1 кв.м, коридору «2», площею 10,8 кв.м, житлової кімнати «3», площею 17,1 кв.м, кухні «4», площею 12,8 кв.м, ванної кімнати «5», площею 4,5 кв.м, вбиральні «6» площею 1,7 кв.м, веранди «І» площею 14,7 кв.м, коридору «7» площею 9,8 кв.м, житлової кімнати «8», площею 10,6 кв.м, житлової кімнати «9», площею 11,4 кв.м., допоміжної площі «10» площею 4,0 кв.м, який побудований у 1983 році та надвірними спорудами: сарай «Б», літня кухня «б», погріб «Пг», вбиральня «У», огорожа «№1-2» (а.с.14-16).
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №448175672 від 17 жовтня 2025 року за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_3 (а.с.23).
Інформація щодо права власності на будинок АДРЕСА_2 та на квартиру АДРЕСА_4 в Державного реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутня (а.с.24,25).
Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Ця засада означає, що право власності є недоторканним, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Поняття, зміст права власності та його реалізація закріплено у статях 316, 317, 319 ЦК України, згідно з якими право власності має абсолютний характер, його зміст становлять правомочності власника з володіння, користування і розпорядження належним йому майном. Забезпечуючи всім власникам рівні умови здійснення своїх прав, держава гарантує власнику захист від порушень його права власності з боку будь-яких осіб.
За загальним правилом власник самостійно користується, володіє та розпоряджається своїм майном. Володіння та розпорядження об`єктом спільної власності (часткової чи сумісної) має свої особливості.
Відповідно до ст.356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.
Відповідно до ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов`язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно.
Згідно з ч.ч. 1,2 ст.367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділено в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.
Відповідно до ст.364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч.2 ст.183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.
Враховуючи вищевикладене у сукупності, а також те, що відповідач ОСОБА_2 визнав позов і таке визнання не суперечить закону і не порушує права інших осіб, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки фактично майно відповідача виокремлено і юридично має статус окремого об`єкта нерухомості – квартири, в той час як майно позивача, хоча фактично теж виокремлене, проте юридично має статус частини об`єкта нерухомості, і усунути вказані розбіжності у позасудовому порядку позивач можливості не має.
На підставі ст.ст.356,364,367,402,403 ЦК України, керуючись ст.ст.12,89,141,263-265, 280-284 ЦПК України, суд
вирішив:

Позов  ОСОБА_1 до Путивльської міської ради Конотопського району Сумської області, ОСОБА_2 про визнання 1/2 частини житлового будинку окремим (індивідуальним) об`єктом нерухомого майна, припинення права спільної часткової власності задовольнити.
Виділити  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) в натурі 1/2 частину житлового будинку, належну йому на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом Путивльської державної нотаріальної контори М.Колесніченко 12 квітня 1996 року за реєстраційним №1174, в цілому як окреме індивідуально визначене нерухоме майно, визначивши розмір частки – 1 (одна ціла), та припинити право спільної часткової власності нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , а саме виділити як окремий об`єкт нерухомого майна, що складається з коридору «1», площею 2,1 кв.м, коридору «2», площею 10,8 кв.м, житлової кімнати «3», площею 17,1 кв.м, кухні «4», площею 12,8 кв.м, ванної кімнати «5», площею 4,5 кв.м, вбиральні «6» площею 1,7 кв.м, веранди «І» площею 14,7 кв.м, коридору «7» площею 9,8 кв.м, житлової кімнати «8», площею 10,6 кв.м, житлової кімнати «9», площею 11,4 кв.м, допоміжної площі «10» площею 4,0 кв.м, а всього загальною площею 99,5 кв.м, житловою площею 39,1 кв.м, та наступні надвірні споруди: сарай «Б», літню кухню «б», погріб «Пг», вбиральню «У», огорожу «№1-2».
Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сумського апеляційного суду шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Я.І.Данік