Справа № 522/4152/26
Провадження № 1-кп/522/2562/26

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2026 року м. Одеса
Приморський районний суд м. Одеси у складі:
Головуючого - судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 , 
розглянувши в порядку спрощеного провадження обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12026163500000059 від 05.02.2026, відносно: 
ОСОБА_3 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Одеса, громадянка України, з середньою освітою, офіційно не працевлаштованої, не заміжньої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 (підвальне приміщення), раніше судима:
- 27.05.2024р., Приморським районним судом міста Одеси за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України звільнена від відбування призначеного покарання з випробувальним терміном строком на 1 (один) рік. Вирок набув законної сили 27.06.2024 та 04.09.2024 засуджена поставлена на облік в Приморський районний відділу ФДУ «Центр пробації» в Одеській області, 
- 09.06.2025р., Приморським районним судом міста Одеси за ч. 2 ст. 309 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 1(один) рік, на підставі ст. 75 КК України звільнена від відбування покарання з випробуванням строком на 1 рік. Ухвалою Одеського апеляційного суду від 04.03.2026 вирок змінено в частині призначеного покарання та призначено остаточне покарання за ч. 2 ст. 309 КК України у виді штрафу у розмірі 2000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34000 грн. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України до призначеного покарання повністю приєднати невідбуте покарання за вироком Приморського районного суду м. Одеси від 27.05.2024 призначивши остаточне покарання за сукупністю вироків у виді обмеження волі на строк 1 рік та штрафу у розмірі 2000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
обвинуваченої у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, - 

ВСТАНОВИВ:

29.01.2026 приблизно о 13 год. ОСОБА_3 перебувала у квартирі своєї знайомої ОСОБА_4 , розташованій за адресою: АДРЕСА_3 , де разом зі своїм знайомим ОСОБА_5 спільно вживали алкогольні напої. Помітивши під час спілкування у ОСОБА_5 належний йому мобільний телефон «Samsung А15», у корпусі сірого кольору, ІМЕІ: НОМЕР_1 , ОСОБА_3 вирішила ним заволодіти. Діючи із вказаною метою, із корисливих мотивів та переслідуючи ціль особистого збагачення, ОСОБА_3 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, попросила у ОСОБА_5 належний йому мобільний телефон у тимчасове користування під надуманим приводом необхідності здійснення телефонного дзвінку, заздалегідь не маючи наміру повертати мобільний телефон його власнику.
В результаті вказаних навмисних дій ОСОБА_3 та зловживання нею довірою, ОСОБА_5 , будучи введений в оману, щодо її дійсних намірів, добровільно передав ОСОБА_3 мобільний телефон «Samsung Al5» для тимчасового користування. Отримавши від потерпілого ОСОБА_5 внаслідок використання довірливих відносин належний йому мобільний телефон «Samsung А15», у корпусі сірого кольору, ІМЕІ: 3 НОМЕР_2 , ОСОБА_3 зробила вигляд що має намір зателефонувати та вийшла з кімнати де перебував потерпілий. Отримавши доступ до вказаного чужого майна, ОСОБА_3 , завершуючи реалізацію свого зазначеного умислу, швидко покинула вказану квартиру та направилась на ринок «Привоз», де перебуваючи по вул. Новощіпний Ряд, 17, розпорядилась телефоном на власний розсуд, а саме продала вказаний мобільний телефон реалізатору мобільних телефонів ОСОБА_6 за 800 грн., завдавши своїми навмисними діями власнику телефону ОСОБА_5 майнову шкоду на суму 4537 (чотири тисячі п`ятсот тридцять сім) гривень 50 копійок.
Умисні дії ОСОБА_3 , які виразились у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайство), кваліфіковані за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України. 
Положеннями ч.ч. 2 та 3 ст. 381 КПК України передбачено, що суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акту. Спрощене провадження щодо кримінальних проступків здійснюється згідно із загальними правилами судового провадження, передбаченими цим Кодексом, з урахуванням положень цього параграфа.
Згідно із вимогами ч. 3 ст. 302 КПК України, до обвинувального акту додано письмову заяву обвинуваченої ОСОБА_3 , складену в присутності захисника - адвоката ОСОБА_7 щодо беззаперечного визнання ОСОБА_3 винуватості у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права апеляційного оскарження згідно з ч.2 ст. 302 КПК України та згоди з розглядом обвинувального акту у спрощеному провадженні. У даній заяві захисником підтверджено добровільність беззаперечного визнання винуватості підозрюваною, її згоду із встановленими в результаті досудового розслідування обставинами і згоду на розгляд обвинувального акту без її участі. Також, надано заяву потерпілого ОСОБА_5 , якою він не заперечує проти розгляду обвинувального акту у спрощеному провадженні.
Враховуючи викладене, а також те, що вимоги КПК України виконано, суд дійшов висновку, що обвинувальний акт має бути розглянутий в порядку, передбаченому ст.ст. 381-382 КПК України.
Розглянувши обвинувальний акт, перевіривши долучені до нього додатки та матеріали кримінального провадження, суд вважає доведеним те, що ОСОБА_3 вчинила кримінальний проступок, передбачений ч.1 ст. 190 КК України, та кваліфікує дії останньої в межах висунутого обвинувачення.
Обвинувачена ОСОБА_3 , інтереси якого представляє захисник ОСОБА_7 , обставини вчинення кримінального поступку, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України, не оспорює, вважає, що органом досудового розслідування вони встановлені в повному обсязі, свою винуватість у вчиненні вказаного кримінального проступку беззаперечно визнає в повному обсязі, її позиція є добровільною та не є наслідком будь-якого примусу.
Таким чином, суд визнає доведеним, що ОСОБА_3 вчинила кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 190 КК України, а саме заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство).
Призначаючи обвинуваченій покарання, суд керується положеннями ст.65 КК України щодо загальних засад призначення покарання та враховує, особу обвинуваченої, обставини, що пом`якшують покарання.
Так, відповідно до ст.12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.190 КК України, є кримінальним проступком. 
ОСОБА_3 є громадянкою України, не заміжня, офіційно не працевлаштована, проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судима. 
Обвинувачена ОСОБА_3 щиро покаялась у скоєному кримінальному правопорушенні. 
Крім того, обвинувачена на обліках у лікарів психіатра та нарколога, не перебуває.
Обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_3 - є щире каяття.
Обставини, які обтяжують покарання ОСОБА_3 – є рецидив кримінальних правопорушень; вчинення кримінального правопорушення особою, що перебувала у стані алкогольного спяніння. 
На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про необхідність призначення обвинуваченій ОСОБА_3 покарання у виді обмеження волі, оскільки, з урахуванням обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченої, даних про особу обвинуваченої, яка будучи раніше судимою, свою поведінку не змінила та знов вчинила кримінальний проступок, суд вважає, що саме покарання у виді обмеження волі є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої ОСОБА_3 .
Судом також враховуються рекомендації, викладені в п. 10, 25 постанови Пленуму ВСУ від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», згідно з якими, у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового злочину, суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими статтями 71, 72 КК України.
При застосуванні правил ст. 71 КК України судам належить враховувати, що остаточне покарання за сукупністю вироків має бути більшим, ніж покарання, призначене за новий злочин, і ніж невідбута частина покарання за попереднім вироком. Призначаючи покарання за кількома вироками, суд повинен визначити вид і розмір основного й додаткового покарань за знову вчинений злочин (злочини), а потім повністю або частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком із посиланням на ст. 71 КК України.
Крім того, судом ураховано вимоги ст. 72 КК України, відповідно до якої, основні покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю при призначенні їх за сукупністю кримінальних правопорушень і за сукупністю вироків, складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, а згідно з ч.2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення обвинуваченого а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Судом встановлено, що раніше обвинуваченій було призначено покарання у виді обмеження волі строком на один рік, від відбування якого її звільнено з випробуванням на підставі ст. 75 Кримінального кодексу України із встановленням іспитового строку тривалістю один рік та покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України. У період іспитового строку обвинувачена систематично не виконувала покладені на неї обов`язки, у зв`язку з чим, відповідно до вимог ст. 78 КК України, звільнення від відбування покарання з випробуванням було скасовано, а призначене покарання у виді обмеження волі — приведено до виконання. Станом на час розгляду справи зазначене покарання обвинуваченою не відбуте. З огляду на викладене, керуючись положеннями ст. 75–78 КК України, суд не вбачає доцільним повторне покладення на обвинувачену обов`язків, які раніше нею систематично не виконувалися. 
З огляду на викладене, суд вважає, що виправлення і перевиховання, попередження з боку обвинуваченої ОСОБА_3 , вчинення нових кримінальних правопорушень і досягнення інших цілей покарання неможливо без ізоляції від суспільства, обвинуваченій слід призначити покарання у виді обмеження волі, у межах санкції статті Кримінального Закону.
Таке покарання, на думку суду, є справедливим, а також необхідним та достатнім для виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень обвинуваченою.
Долю речових доказів слід вирішити відповідно до ст.100 КПК України.
Цивільний позов у кримінальному проваджені не пред`явлено.
Процесуальні витрати у кримінальному провадженні підлягають стягненню з обвинуваченої відповідно до ст.124 КПК України.
Запобіжний захід до обвинуваченої не обирався, підстав для обрання запобіжного заходу до набрання вироком суду законної сили, суд не вбачає.
Керуючись ст.ст. 100,124, 368-371, 373, 374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватою у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України та призначити їй покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік.
На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднати невідбуте покарання за вироком Приморського районного суду м.Одеси від 09.06.2025р. і остаточно призначити ОСОБА_3 покарання у виді 1 (одного) року 6 (шести) місяців обмеження волі та у виді штрафу у розмірі 2000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34 000 гривень, яке відповідно до ст. 72 КК України визначити до самостійного виконання.
Строк відбування покарання рахувати з моменту приведення вироку до виконання.
Стягнути з обвинуваченої ОСОБА_3 судові витрати, пов`язані із залученням експерта для проведення судової товарознавчої експертизи, в розмірі 4537,50 гривень.
Речові докази після набрання вироком суду законної сили: 
- диск формату DVD-R, на якому міститься відеозапис з підтвердженням перебування ОСОБА_3 та потерпілого ОСОБА_5 за адресою вчинення кримінального правопорушення у день події 29.02.2026., - зберігати при матеріалах кримінального провадження.
Вирок може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду через Приморський районний суд м. Одеси шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У відповідності до ч. 1 ст. 394 КПК України вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статтями 381 та 382 цього Кодексу, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку не пізніше дня, наступного за днем ухвалення, надіслати учасникам судового провадження.

Суддя: