13.04.26
33/812/162/26
Провадження №33/812/162/26     Категорія: ст. 130 ч. 1 КУпАП 
Головуючий у першій інстанції     Федорченко А. А.
Доповідачка апеляційного суду Ямкова О. О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2026 року   м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі:
головуючої - судді Ямкової О. О.,
за участю: секретаря Богуславської О. М., 
особи, яка притягнута
до адміністративної
відповідальності ОСОБА_1 ,
захисника Сафронова Ю. І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання та апеляційну скаргу захисника Сафронова Ю. І. на постанову судді Корабельного районного суду міста Миколаєва від 26 лютого 2026 року, стосовно
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , 
- якою її визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17 000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на один рік, -

В С Т А Н О В И В :

Згідно постанови судді, 7 лютого 2026 року о 23 годині 18 хвилині в місті Миколаєві по вулиці Океанівській 26 водійка ОСОБА_1 , керувала транспортним засобом «CHEVROLET», державний номерний знак НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння пройшла на місці зупинки транспортного засобу за допомогою алкотестеру Драгер ALKOTEST 6810 за своєю згодою і з фіксацією події під відеозапис. Результат тесту встановив у водійки стан сп`яніння з показником в 1.39 проміле, з яким ОСОБА_1 погодилася. Такі дії водійки ОСОБА_1 кваліфіковані як порушення вимог пункту 2.9а Правил дорожнього руху за частиною 1 статті 130 КУпАП.
Постановою судді Корабельного районного суду м. Миколаєва від 26 лютого 2026 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП.
Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, захисник ОСОБА_1 – адвокат Сафронов Ю. І. подав клопотання про поновлення строку та апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову судді, а провадження у справі закрити.
Посилаючись на підстави поновлення строку зазначив про порушення судом порядку виклику ОСОБА_1 , яка не була обізнана про розгляд справи, та дізналася про постанову судді, отримавши 12 березня 2026 року копію постанови, після чого 20 березня 2026 року її захисник подав апеляційну скаргу. 
У змісті скарги навів підстави для скасування постанови судді, у зв`язку з неврахуванням ним обставин для захисту прав ОСОБА_1 , які стосуються її дії в стані крайньої необхідності, оскільки вона на той момент везла до лікарні свого сина зі стрімко розвинутим ангіоневротичним набряком, викликаного алергічною реакцією. У виклику швидкої допомоги додому не було потреби, так як лікарня №5 знаходиться на відстані 600м від будинку, де проживає родина. Після складення протоколу працівниками поліції вона відвела дитину до лікарні пішки, де була складена довідка о 23год 55хв. Після чого була потреба відвезти дитину до обласної лікарні, для чого в подальшому вона викликала свого колегу по роботі та вони разом відвезли вночі дитину для огляду. 
На жаль, суддя суду першої інстанції вищезазначеним фактам у своїй постанові надав не правильну оцінку, що призвело до безпідставного притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.
Вирішуючи питання про поновлення процесуального строку апеляційний суд вважає за можливе його поновити, з огляду на відсутність особи в судовому засіданні, де була ухвалена постанова та відсутність достеменних доказів стосовно належного повідомлення особи. 
Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та її захисника Сафронова Ю. І., показання свідка ОСОБА_2 , перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, у їх межах, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд доходить наступного висновку. 
Відповідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.
Доведення тих чи інших обставин здійснюється на підставі статті 251 КУпАП за допомогою усіх наявних доказів, що містяться у справі та є будь-якими фактичними даними, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Сам розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється відповідним органом, зокрема судом, виключно в межах протоколу про адміністративне правопорушення, наслідком чого є ухвалення постанови у відповідності до положень статті 283 КУпАП, у якій повинен міститися опис обставин, установлених під час розгляду справи та зазначення нормативного акту, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення. 
Відповідно до положень статті 251 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення є доказом в справі про адміністративне правопорушення.
За наведеного, суддя суду першої інстанції, як на доказ вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, обґрунтовано послався на дані протоколу про адміністративне правопорушення, чек-тест до протоколу та акт огляду на стан алкогольного сп`яніння, відеофіксацію самої події, згідно яких водійка ОСОБА_1 за наявністю ознак алкогольного сп`яніння та за своєю згодою пройшла огляд на місці зупинки транспортного засобу, внаслідок чого стан сп`яніння підтверджено за допомогою алкотестеру Драгер, яким встановлено результат в 1.39 проміле. Заперечень або незгоди з результатами огляду водійка не висловила, побажань пройти огляд на стан сп`яніння у медичному закладі не заявила. Акт огляду та чек-тест, а також протокол про адміністративне правопорушення з викладенням усіх обставин підписала особисто та без заперечень. Внаслідок цього дії водія ОСОБА_1 кваліфіковані як керування водієм транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, чим за складеним адміністративним протоколом нею порушено положення пункту 2.9а ПДР.
У відповідності до пункту 2.9а Правил дорожнього руху водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
За положеннями статті 266 КУпАП та пунктів 1.3, 1.6, 1.7 розділу І, положень розділу ІІ Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 № 1452/735 (далі – Інструкція № 1452/735), огляд на стан сп`яніння проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом, з фіксацією результатів на паперових та електронних носіях, якщо спеціальний технічний засіб має такі функції, та у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані алкогольного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 3 розділу I цієї Інструкції. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 КУпАП.
Установлення стану алкогольного сп`яніння здійснюється на підставі огляду за допомогою технічних засобів, показники яких після проведення тесту мають цифровий показник більше 0,2 проміле алкоголю в крові (пункт 7 розділу ІІ Інструкції).
Як слідує з протоколу про адміністративне правопорушення, чек-тесту до протоколу, відеозапису події, які досліджені у суді першої інстанції, ОСОБА_1 керувала автомобілем «CHEVROLET SPARK», під час якого була зупинена працівниками поліції та за наявності ознак алкогольного сп`яніння на вимогу поліцейських пройшла огляд, яким підтверджено наявність у неї стану алкогольного сп`яніння (а.с.1-7).
Сам протокол про адміністративне правопорушення відповідає вимогам статті 256 КУпАП та щодо місця та суті адміністративного правопорушення повністю узгоджується з даними, які містяться у відеозаписі, здійсненому працівниками поліції на спеціальний технічний засіб, та письмових доказах, доданих до протоколу. 
Обставини керування автомобілем, проходження огляду на стан сп`яніння та результати огляду ОСОБА_1 та її захисником не оспорюються.
Втім, ОСОБА_1 та її захисник посилаються на вчинення нею, як водійкою, адміністративного правопорушення в стані крайньої необхідності, пов`язаної з алергічною реакцією, яка проявилася у її неповнолітнього сина під час проходження ним лікування, що вимагало від них негайного відвідування лікарняного закладу. Оскільки лікарня знаходилася на відстані 650м від її житла, вона прийняла рішення не викликати швидку допомогу, а самостійно дістатися лікарні разом з дітьми. Такі обставини ними підтверджено довідками з лікарень про її звернення з сином та проходження ним лікування (а.с.30-36), а також показаннями свідка ОСОБА_3 щодо обставин, які відбулися після проходження ОСОБА_1 огляду на стан сп`яніння та пов`язані з відвідування іншої лікарні. 
За такого доводи захисника стосовно відсутності складу правопорушення у діях ОСОБА_1 під час керування нею транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, пов`язані виключно з наявністю у особи відповідно до статей 17, 18 КУпАП стану крайньої необхідності, та не надання цим обставинам правильної оцінки та кваліфікації суддею суду першої інстанції, у зв`язку з відсутністю повідомлення особи про дату та час слухання справи. 
Так, положення статті 18 КУпАП передбачають можливість вчинення адміністративного правопорушення у стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, зокрема, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління.
Отже, стан крайньої необхідності при вчиненні особою адміністративного правопорушення повинен бути пов`язаний з відверненням небезпеки, яка загрожує правам та свободі громадян.
Тобто кваліфікація дій особи в стані стан крайньої необхідності під час вчинення нею адміністративного правопорушення може бути доведена лише за допомогою беззаперечних доказів стосовно наявності у особи такого стану у момент початку керування нею транспортним засобом. 
Втім, з доданого до матеріалів справи відеозапису події вбачається, що водійка ОСОБА_1 під час керування автомобілем була зупинена працівниками поліції, коли рухалася на автомобілі разом з сином в протилежному від лікарні напрямку, а саме від парковки магазину «Еко» в напрямку дома. Саме про це вона пояснила представникам поліції, у розмові з якими з`ясувалося, що вона їхала від парковки магазину та ці обставини були пов`язані з дорожньо-транспортною пригодою та неадекватною поведінкою іншого водія, внаслідок чого ОСОБА_1 пояснила, що боялася залишити автомобіль на парковці (а.с.7).
Крім того у наданій захисником до матеріалів справи довідці, виданою особою, прізвище та посада якої відсутня, зазначений час відвідування лікарні, як 7 лютого 2026 року 23.55 години (а.с.30). В той же час з відеозапису слідує, що початком складення адмінпротоколу є 7 лютого 2026 року 23.47 години (а.с.1), а у 00.00 годині вже 8 лютого 2026 року працівниками поліції почато ознайомлення ОСОБА_1 з його змістом, внаслідок чого відвідування лікарні у стані крайньої необхідності 7лютого 2026 року о 23.55 годині виключається.
Також протягом усього відеозапису події ОСОБА_1 жодного разу не повідомила працівників поліції про хворобу дитини та необхідності відвідування нею лікарні, навпаки, усі розмови були пов`язані із залишенням нею парковки біля магазину «ЕКО».
Тобто особа під час проходження огляду на стан сп`яніння та складення протоколу про адміністративне правопорушення жодного разу не посилалася на обставини перебування здоров`я її дитини в небезпечному стані, внаслідок чого її захисник, з огляду на діючий принцип заборони суперечливої поведінки, не міг трактувати поведінку такої особи іншими обставинами, ніж ті, про які вона повідомила під час складення матеріалів у справі про адміністративне правопорушення.
Отже, враховуючи загальні принципи «заборони суперечливої поведінки» та «поза розумним сумнівом» слід дійти висновку, що усі матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_1 керувала автомобілем в стані алкогольного сп`яніння і обставини такої поведінки не пов`язані із керуванням автомобілем в стані крайньої необхідності.
Щодо іншого проміжку часу, після складення протоколу про адміністративне правопорушення, то наявність інших обставин, пов`язаних з відвідуванням інших лікарень, не впливає на правильність кваліфікації дій ОСОБА_1 . 
З огляду на наведене, встановлено, що ОСОБА_1 порушила вимоги п.2.9а Правил дорожнього руху, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а висновки судді суду першої інстанції про доведеність вини водійки ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення ґрунтуються на сукупності доказів, які знаходяться в матеріалах справи, та спростовують доводи апелянта, викладені ним в апеляційній скарзі.
Тому прийняте суддею рішення є законним та не підлягає скасуванню, про що просить апелянт.
Стягнення за вчинення адміністративного правопорушення призначено ОСОБА_1 з урахуванням вимог ст. 33 КУпАП, а вид стягнення та розмір штрафу визначений відповідно до санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
Керуючись ст. 294 КУпАП, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Поновити захиснику Сафронову Ю. І. строк на звернення до суду.
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 – адвоката Сафронова Ю. І. залишити без задоволення, а постанову судді Корабельного районного суду міста Миколаєва від 26 лютого 2026 року, якою ОСОБА_1 визнана винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, - залишити без зміни. 
Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуюча      О. О. Ямкова