Справа № 465/7370/25 
Провадження 2-а/465/51/26 

РІШЕННЯ
Іменем України
20.04.2026 року         м. Львів
Суддя Франківського районного суду м.Львова Ванівський Ю.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін адміністратвину справу за позовом  ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови, -
ВСТАНОВИВ:
позивач звернувся до суду з позовною заявою до Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови.
Свої вимоги мотивує тим, що 19.08.2025 р. вона отримала від відповідача лист, в якому була постанова у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №5385334 від 03.08.2025 за ч.4 ст. 126 КупАП. Вказаною постановою накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 20 400 грн. В постанові зазначено, що 03.08.2025 о 14:20:26 год. вона керувала автомобілем SEAT IBIZA на перехресті Симона Петлюри та вул. Любінська будучи позбавленою права керування транспортними засобами Залізничним районним судом м.Львова терміном один рік, чим порушила п.2.1.а. Правил дорожнього руху України. У постанові вказано, що до неї долучено рапорт, однак такий вона не отримала. З оскаржуваною постановою не погоджується, адже в такій не вказано підстави для зупинки транспортного засобу. Посвідчення водія було надано працівникам поліції в застосунку «ДІЯ». Жодних записів про позбавлення її права керування транспортними засобами в застосунку «ДІЯ» не має по даний час. Вважає, що винесена постанова є протиправною та підлягає скасуванню.
Ухвалою Франківського районного суду м.Львова від 01.09.2025 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного провадження без виклику сторін.
Представником відповідача подано 26.09.2025 до суду відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Зазначає у відзиві, що 03 серпня 2025 року, близько 14 год. 20 хв., у м. Львові на перехресті вулиць С. Петлюри та Любінська, позивач керувала транспортним засобом SEAT IBIZA з номерним знаком НОМЕР_1 . Працівники поліції, виконуючи покладені на них Законом України «Про Національну поліцію» повноваження, здійснили перевірку даного транспортного засобу по єдиній телекомунікаційній системі бази даних Національної поліції та встановили наступне: позивач, ОСОБА_1 , постановою Залізничного районного суду м. Львова від 05.02.2025 у справі №462/596/25 визнана винною у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.4 ст.121, ч.1ст.130 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17000 з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік. Вказує, що згідно даних інформаційного порталу національної поліції – ІПНП при складанні протоколу за ч.1 ст. 130 КУпАП від 19.01.2025 у позивача було вилучено посвідчення водія та видано тимчасовий дозвіл НОМЕР_2 від 20.01.2025 на право керування транспортними засобами, строк дії якого є обмеженим. Інспектор поліції Васів М.Й. відповідно до ст.279 КУпАП повідомив позивача про початок розгляду справи за порушення п.2.1 «а» Правил дорожнього руху, ознайомив зі статтею 63 Конституції України, статтею 268 КУпАП, повідомив позивачу її права та обов`язки, відповідно до вимог статей 287, 289, 307, 308 КУпАП, роз`яснив строки й порядок виконання постанови про накладення штрафу та оскарження постанови. Провівши розгляд справи, керуючись вимогами ст.283 КУпАП, виніс оскаржувану постанову серії ЕНА №5385334 від 03.08.2025 відносно ОСОБА_1 за ч.4 ст.126 КУпАП.
Суд, розглянувши адміністративну справу, дослідивши письмові докази у справі, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Частиною першою статті 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Положеннями частини 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Відповідно до вимог ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, що встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки чи відеозапису, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Частиною 4 ст. 126 КУпАП передбачено відповідальність за керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами у виді накладення штрафу в розмірі однієї тисячі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
Як вбачається з оскаржуваної постанови серії ЕНА №5385334, 03.08.2025 о 14:20:26 год. ОСОБА_1 керувала на перехресті вулиць С. Петлюри і вулиці Любінська транспортним засобом SEAT IBIZA д.н.з. НОМЕР_1 будучи позбавленим права керування транспортними засобами Залізничним районним судом м.Львова від 05.02.2025 року терміном на один рік, чим порушила п. 2.1.а ПДР України.
Пунктом 2.1.а Правил дорожнього руху України передбачено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.
Представником відповідача на підтвердження факту вчинення позивачкою адміністративного правопорушення, зазначеного в оскаржуваній постанові серії ЕНА №5385334 від 03.08.2025 до відзиву на позовну заяву долучено відеозаписи з нагрудних камер поліцейських.
З оглянутих судом відеозаписів вбачається, що 03.08.2025 о 14 год. 20 хв. позивачці було повідомлено працівником поліції, що у автомобіля наявні ознаки вчинення дорожньо – транспортної пригоди, повідомлення про яку на лінії «102» не було зареєстровано, а також наявність достатніх підстав вважати, що позивачка є позбавленою права керування транспортними засобами.
Судом встановлено, що постановою Залізничного районного суду м.Львова від 05.02.2025 у справі №462/596/25 ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 121, ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на неї стягнення у виді штрафу у розмірі 17000 (сімнадцять тисяч) грн. 00. коп з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, а також стягнуто в дохід держави 605 грн. 60 коп. судового збору.
Суд звертає увагу, що преюдиційно встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2018 року в справі № 753/11000/14-ц (провадження № 61-11сво17)).
В процесі оформлення адміністративних матеріалів та розгляду справи про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 стверджувала, що їй нічого невідомо про позбавлення її права керування транспортними засобами, адже постанову Залізничного районного суду м.Львова від 05.02.2025 року вона не отримувала, а в застосунку «ДІЯ» такі відомості не відображаються.
Однак суд вважає, що твердження позивачки про те, що їй не було відомо про наявність постанови Залізничного районного суду м.Львова від 05.02.2025 року, є лише способом уникнення від адміністративної відповідальності. Такі твердження позивачки спростовуються відеозаписами з нагрудних камер працівників поліції, зокрема на відео зафіксовано, як ОСОБА_1 стверджує, що знала про постанову суду, якою її позбавлено права керування транспортними засобами та накладено штраф, однак такий вона не сплатила (clip -0, мітка часу 14:22). 
Крім цього, як вбачається зі змісту постанови Залізничного районного суду м.Львова від 05.02.2025, ОСОБА_1 була присутня у судовому засіданні 05.02.2025 де розглядалась справа №4628/596/25.
Крім цього, така постанова не оскаржувалась та набрала законної сили.
Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав у своїх рішеннях, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження («Пономарьов проти України» від 3 квітня 2008 року, «Каракуця проти України» від 16.05.2017 року).
Слід враховувати, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.
В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про відсутність у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.
Позивач не була позбавлена можливості проявляти зацікавленість та вчиняти активні дії з метою отримання інформації щодо стану розгляду матеріалу щодо притягнення її до відповідальності за ч.4 ст.121, ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Таким чином, станом на час виникнення спірних правовідносин (03.08.2025 року), позивач не мала права керування транспортним засобом, а отже, здійснила адміністративне правопорушення, передбачене ч.4 ст.126 КУпАП, за що її було притягнуто до адміністративної відповідальності.
Пояснення, викладені позивачем у позовній заяві, суд оцінює критично, а позиція зайнята позивачем щодо невизнання своєї провини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП, на думку суду, пов`язана з її захистом, однак розцінюється судом як спроба уникнути адміністративної відповідальності.
Суд не погоджується з аргументами позивача, вважає такі не обґрунтованими та не підтвердженими належними, допустимими та достовірними доказами, які, в своїй сукупності, є достатніми.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, оскільки доказів, які мали спростувати факт наявності адміністративного правопорушення та обставин, що виключають адміністративну відповідальність, позивачем в межах розгляду даної справи надано не було, а судом таких обставин не встановлено.
Відповідно до ч.1 ст.143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Згідно з ч.5 ст.139 КАС України, у разі відмови у задоволенні вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, або залишення позовної заяви без розгляду чи закриття провадження у справі, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від сплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Виходячи з положень ст.139 КАС України, враховуючи, що відповідно до п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору, а суд дійшов висновку про відмову в позові, тому судові витрати у справі слід компенсувати за рахунок держави.
Керуючись статями 77,134,139,243-246,286 КАС України, суд,-
У Х В А Л И В :
у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови – відмовити.
Рішення може бути оскаржено протягом десяти днів з дня його проголошення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення складено 20 квітня 2026 року.

Суддя Ванівський Ю.М.