Справа № 155/674/25
Номер провадження 2/749/50/26 

Р І Ш Е Н Н Я  
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2026 року Сновський районний суд Чернігівської області у складі:
головуючого судді Чигвінцева М.С.
за участю секретаря    Михалевич М.В.,
в режимі відоконференції в приміщенні Горохівського районного суду Волинської області:
позивача ОСОБА_1 
представника третьої особи Карпук Т.М.,
в режимі відоконференції поза межами суду
представника позивача ОСОБА_2 , 
відповідача ОСОБА_3 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у місті Сновськ в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 155/674/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Служба у справах дітей виконавчого комітету Горохівської міської ради Луцького району Волинської області, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:
Позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Служба у справах дітей виконавчого комітету Горіхівської міської ради, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.
Позовні вимоги обґрунтуванні тим, що що позивач ОСОБА_1 є бабусею малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Батьками дитини є син позивача - ОСОБА_5 та ОСОБА_3 . 
Син позивача 19 жовтня 2024 року зник безвісти під час виконання бойових завдань із захисту Батьківщини. Малолітній ОСОБА_4 проживає разом із бабусею — позивачем у с. Мирне Луцького району Волинської області. 
Відповідач ОСОБА_3 разом із дитиною ОСОБА_4 не проживає, участі у її вихованні не бере, станом здоров`я дитини не цікавиться, матеріальної допомоги на її утримання не надає. З 2019 року до дитини не приїжджала, не підтримувала з нею зв`язку.
У 2024 році батько дитини ОСОБА_5 звертався до суду з позовом про позбавлення відповідачки батьківських прав, однак позовна заява була залишена без розгляду у зв`язку з його зникненням безвісти.
Оскільки відповідач фактично самоусунулась від виконання своїх батьківських обов`язків, не здійснює виховання дитини, не піклується про її фізичний та духовний розвиток, не бере участі в її утриманні, що свідчить про ухилення від виконання обов`язків щодо виховання дитини, позивач змушена звернутися до суду з позовом, у якому просить позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітнього ОСОБА_4 , що на її думку буде відповідати інтересам дитини.
У судовому засіданні представник позивача пояснив, що малолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з раннього віку фактично позбавлений материнського піклування. З його слів, відповідачка ОСОБА_3 залишила дитину, коли їй було близько півтора року, змінила місце проживання та протягом тривалого часу з 2018 року жодної участі у вихованні сина не брала.
Зазначив, що відповідачка не цікавилася станом здоров`я дитини, її розвитком, навчанням, не відвідувала її, не телефонувала, не вітала зі святами, матеріальної допомоги на утримання дитини не надавала. Фактично самоусунулася від виконання батьківських обов`язків. Будь-яких доказів її участі у вихованні або намірів виконувати батьківські обов`язки стороною відповідача не подано.
Представник позивача наголосив, що після того як батько дитини ОСОБА_5 був мобілізований до лав Збройних Сил України, а в подальшому зник безвісти та загинув, весь обов`язок щодо утримання, виховання, забезпечення належних умов проживання та розвитку малолітнього покладено на позивачку бабусю дитини, яка є особою похилого віку та пенсіонеркою.
Вказав, що дитина фактично проживає з бабусею з моменту народження, має з нею сталий емоційний зв`язок, сприймає її як найближчу особу. Біологічної матері малолітній не пам`ятає.
Також представник позивача звернув увагу суду на те, що відповідачка тривалий час не підтримувала жодного зв`язку з дитиною, а її пояснення про втрату контактів не можуть свідчити про наявність об`єктивних перешкод для виконання батьківських обов`язків, оскільки вона знала місце проживання дитини та не була позбавлена можливості звернутися до органів опіки чи суду.
З огляду на викладене, просив суд позбавити відповідачку батьківських прав відносно сина як таку, що ухиляється від виконання батьківських обов`язків, а також стягнути з неї аліменти у твердій грошовій сумі 4000 грн щомісячно, але не менше встановленого законом мінімального розміру, посилаючись на систематичне ухилення відповідачки від виконання батьківських обов`язків.
Позивачка ОСОБА_1 у судовому засіданні пояснила, що підтримує позовні вимоги в повному обсязі. Зазначила, що дитина проживає разом із нею, навчається у школі. Повідомила, що батько дитини був зниклим безвісти, а згодом його було поховано. Вказала, що саме вона забезпечує утримання, виховання та догляд за онуком.
Представник органу опіки та піклування у судовому засіданні пояснила, що на виконання ухвали суду органом опіки було проведено обстеження обставин проживання та виховання малолітньої дитини, витребувано інформацію зі служби у справах дітей, навчального закладу та органів місцевого самоврядування, за результатами чого складено висновок про доцільність позбавлення відповідачки батьківських прав.
Зазначила, що встановлено факт проживання дитини разом із бабусею, яка забезпечує її виховання, розвиток, навчання та належні побутові умови. Згідно з актом обстеження умов проживання, у сім`ї бабусі створені відповідні санітарно-побутові умови, дитина забезпечена одягом, харчуванням, відвідує навчальний заклад, має позитивну характеристику.
Підтвердила, що відповідачка понад шість років фактично не бере участі у вихованні дитини, не підтримує з нею систематичного зв`язку, матеріальної допомоги не надає. Дитина своєї біологічної матері не пам`ятає, емоційного контакту з нею не має.
Разом з тим представник органу опіки зазначила, що відповідачка зареєстрована як внутрішньо переміщена особа та проживає за іншою адресою разом з трьома неповнолітніми дітьми. Під час проведення обстеження умов проживання вона письмово повідомила про згоду на позбавлення її батьківських прав відносно сина.
З урахуванням зібраних матеріалів, тривалості невиконання відповідачкою батьківських обов`язків та необхідності забезпечення стабільного й безпечного середовища для розвитку дитини, орган опіки та піклування дійшов висновку, що позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав відповідає найкращим інтересам дитини.
У судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 пояснила, що проти позбавлення її батьківських прав заперечує, оскільки бажає самостійно виховувати дитину. Повідомила, що востаннє бачила дитину особисто у 2020 році, а у 2021 році спілкувалася з нею через відеозв`язок. Зазначила, що надалі не підтримувала зв`язок через втрату телефонних контактів та зміну телефона.
Пояснила, що має ще трьох неповнолітніх дітей, проживає у цивільному шлюбі, її співмешканець працює. Стверджувала, що має намір забрати сина до себе. Разом з тим підтвердила, що тривалий час не надавала дитині матеріальної допомоги, не брала участі у вихованні та не зверталася до органів опіки та піклування чи інших установ щодо встановлення контактів з дитиною.
Причину своєї попередньої письмової згоди на позбавлення батьківських прав пояснила тим, що згодом змінила свою позицію та вирішила виховувати дитину.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд доходить наступного висновку.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є бабусею малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження, долученими до матеріалів справи.
Так, згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_5 та ОСОБА_3 .
Згідно копії свідоцтва про народження (повторне) серії НОМЕР_2 батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є ОСОБА_6 та ОСОБА_1 .
Син позивача, ОСОБА_5 , 19 жовтня 2024 року зник безвісти під час виконання бойових завдань із захисту Батьківщини, що підтверджується Сповіщенням сім`ї № 194.
Матеріалами справи встановлено, що малолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживає разом із бабусею — позивачкою у с. Мирне Луцького району Волинської області. Зазначене підтверджується довідкою Горохівської міської ради №76 від 24.03.2026 щодо відомостей про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб, згідно якої за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , який зареєстрований з 13.03.2028 року.
За результатами обстеження умов проживання дитини ОСОБА_4 від 03.04.2025 року встановлено, що він фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 в сімі`ї ОСОБА_1 . Умови проживання добрі, будинок світлий та просторий, кімнати облаштовані меблями та побутової технікою, сім`я забезпечена продуктами харчування та всім необхідним. Малолітній ОСОБА_8 з 09.12.2014 року тимчасово влаштований в родину бабусі, як дитина залишена без батьківського піклування, Батько дитини служить в ЗСУ та зник безвісти, мати дитини – ОСОБА_9 не проживає з дитиною більше 5 років, місце перебування її не відоме.
Відповідно до характеристики старости Мирненського старостинського округу Горохівської міської ради Луцького району Волинської області від 24.03.2025 за №106 вбачається, що ОСОБА_1 , 1966 р.н., зареєстрована та проживає за адресою АДРЕСА_1 ; вдова, ніде не працює, на даний час приймає учать у вихованні свого онука ОСОБА_4 , 2018 р.н., який навчається у Мирненському ліцеї Горохівської міської ради, так як його батько ОСОБА_5 є безвісти зниклим, а мати – ОСОБА_3 у вихованні сина не приймає участі, на території не появляється і не цікавиться життям свого сина, вона дійсно ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. За роки проживання на території с. Мирне ОСОБА_1 зарекомендувала з позитивної сторони. Скарг від сусідів і жителів села Мирне на неї не надходило.
З висновку щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , по відношенню до малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , затвердженого рішенням виконавчого комітету Горохівської міської ради Луцького району Волинської області №275 від 29.12.2025 року, вбачається, що орган опіки та піклування Горохівської міської ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_3 відносно малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_9 . Зазначений висновок складено з урахуванням інтересів дитини, результатів обстеження умов проживання та фактичної поведінки матері.
Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України).
За ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Дитина є найбільш вразливою стороною в ході будь-яких сімейних конфліктів, оскільки на її долю випадає найбільше страждань та втрат. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини, а тому результат судового розгляду повинен бути спрямований на захист найкращих інтересів дитини.
Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
У ст. 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (стаття 18).
Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).
Відповідно до ч. ч. 5, 6 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
Згідно частин 1-5 статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.
У відповідності до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
За положеннями ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
У відповідності до ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.
У постанові Верховного Суду від 17 червня 2021 року у справі № 643/7876/18 зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті споріднення з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У рішенні Європейського Суду з прав людини від 18.12.2008 у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватись вимог ст.8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання.
Європейський суд з прав людини СПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини.
Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу і повинен застосовуватись у випадках свідомого та умисного ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, та з врахуванням того, що такий захід буде застосований в інтересах дітей.
Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.
Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.
З вищевикладеного, вбачається, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, які полягають в тому, що він не піклується про фізичний і духовний розвиток свого сина, його навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідним харчуванням, медичним доглядом, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується, не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі. Зазначені фактори в їх сукупності судом розцінюються як ухилення відповідачем від виховання сина.
Відповідно до чинного сімейного законодавства мати, батько можуть бути позбавленні батьківських прав, якщо вона/він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування та в інших випадках. Мати/батько можуть бути позбавленні батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них.
Наданими суду доказами підтверджується, що саме позивач забезпечує належні умови проживання, виховання та розвитку дитини, повністю несе витрати на його утримання, дбає про стан здоров`я та навчання. Малолітній своєї біологічної матері не пам`ятає, що підтверджує відсутність сталого емоційного зв`язку між ними.
Із пояснень сторін, письмових матеріалів справи вбачається, що відповідачка фактично залишила дитину у півторарічному віці та протягом тривалого часу — понад шість років — не брала участі у її вихованні. Доказів здійснення нею належного піклування про фізичний, духовний та моральний розвиток дитини суду не надано.
Судом встановлено, що відповідачка не проживає разом із дитиною; не бере участі у її вихованні; не надає матеріальної допомоги на утримання; не цікавиться станом здоров`я, навчанням та розвитком дитини; не вживала заходів для відновлення спілкування з дитиною, не зверталася до органів опіки та піклування чи до суду з метою визначення способу участі у вихованні сина. 
Посилання відповідачки на втрату контактів та зміну номера телефону не можуть бути визнані поважними причинами невиконання батьківських обов`язків, оскільки вона знала місце проживання дитини та не була позбавлена можливості звернутися до відповідних органів для налагодження зв`язку з сином.
Крім того, відповідачка раніше письмово висловила згоду на позбавлення її батьківських прав, що додатково свідчить про її тривале самоусунення від виконання батьківських обов`язків.
Таким чином, фактична поведінка відповідача свідчить про свідоме та винне невиконання нею батьківських обов`язків, що має системний та тривалий характер, а тому не може розцінюватися як тимчасові труднощі чи складні життєві обставини.
Згідно з наданим суду висновком, затвердженого рішенням виконавчого комітету Горохівської міської ради Луцького району Волинської області № 275 від 29.12.2025 року, позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав є доцільним та таким, що відповідає найкращим інтересам дитини. Висновок складено за результатами вивчення умов проживання дитини, обстеження житлово-побутових умов, з`ясування ставлення матері до виконання батьківських обов`язків та оцінки потреб дитини.
Суд бере до уваги зазначений висновок як належний та допустимий доказ, оскільки він відповідає вимогам законодавства, ґрунтується на фактичних даних та узгоджується з іншими доказами у справі.
Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Україною, в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється найкращим інтересам дитини.
Оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд доходить висновку, що матеріалами справи доведено наявність правових підстав для позбавлення відповідача батьківських прав на підставі п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України як такої, що ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не проявляє турботи про фізичний та духовний розвиток сина, не забезпечує його утримання та не підтримує з ним зв`язок.
За таких обставин суд вважає доведеними наявність передбачених законом підстав застосувати такий крайній захід до відповідача ОСОБА_3 , як позбавлення її батьківських прав щодо малолітнього ОСОБА_4 , враховуючи інтереси дитини та з метою соціального захисту прав дитини.
У зв`язку з чим позов підлягає задоволенню.
При цьому суд наголошує, що у разі зміни поведінки відповідача до своєї дитини, він має право, в порядку ст.169 СК України, на поновлення батьківських прав.
Позбавлення батьківських прав відповідача за правилами частин 2 та 3 ст. 166 СК України, не звільняє її від обов`язку щодо утримання дитини.
Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Конституцією України визначено основні права й обов`язки держави та громадян щодо забезпечення захисту дітей. Зокрема, згідно з ч. 2 ст. 51 Основного Закону - батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до положень Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 р. (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року) дитина, враховуючи її фізичну й розумову незрілість, потребує спеціальної охорони та турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження. Відповідно до положень ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.
Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Зі змісту ч. 1 ст. 182 СК України вбачається, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
З аналізу положення ч. 5 ст. 183 СК України вбачається, що розмір аліментів на одну дитину передбачено в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів.
Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.
Позивач просить визначити аліменти у твердій грошовій сумі. 
Розмір аліментів має бути «необхідним та достатнім» для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а при визначенні способу та розміру суд повинен брати до уваги майнове становище платника та потреби дитини (ст. 182 СК України). Разом з тим матеріали справи не містять доказів того, що відповідач має нерегулярний або мінливий дохід, отримує дохід у натуральній формі чи приховує його. Відповідач є працездатною особою, доказів неможливості визначення аліментів у частці від доходу суду не надано. 
За таких обставин суд вважає за можливе визначити розмір аліментів у частці від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, що відповідає положенням ст. 182, 183 СК України та забезпечує баланс інтересів сторін і дитини.
У зв`язку з наведеним та враховуючи, що обов`язок утримувати батьками свою неповнолітню дитину є безумовним, дитина проживає разом із позивачем - бабусею, а також матеріальне становище дитини, його потреби, стан здоров`я та те, що відповідач є працездатного віку, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, стягнувши з відповідача аліменти в розмірі 1/4 частки з усіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову і до досягнення дитини повноліття.
За змістом ст.141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору за вимогу про стягнення аліментів, то виходячи з положень ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211,20 грн. 
Також з відповідача на користь позивача підлягає стягнення судовий збір за вимогу про позбавлення батьківських прав у розмірі 1211,20 грн. 
Керуючись ст. ст. 150, 164-167 СК України, ст.ст. 133, 141, 142, 197, 198, 263-265, 268, 273, 354, ЦПК України, суд,- 

УХВАЛИВ:
Позов  ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Служба у справах дітей виконавчого комітету Горохівської міської ради Луцького району Волинської області, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів – задовольнити.
Позбавити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_10 (РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_11 (РНОКПП: НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) аліменти на утримання малолітньої дитини – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову до суду – 24.04.2025 року і до досягнення дитиною повноліття.
Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_10 (РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_11 (РНОКПП: НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп.
Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_10 (РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) на користь держави судовий збір у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його (проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його складення шляхом подачі апеляційної скарги до Чернігівського апеляційного суду відповідно до ст. 355 ЦПК України або через Сновський районний суд Чернігівської області відповідно до п.15.5 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України.

Повний текст рішення складено 15 квітня 2026 року.

Суддя М.С. Чигвінцев