Справа №524/2874/24
Провадження №2/524/105/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2026 року Автозаводський районний суд м. Кременчука в складі головуючого судді Андрієць Д.Д., за участю секретаря Булаєнко С.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до ТОВ «МЖК «Житлобуд», треті особи товариство з обмеженою відповідальністю «Наукова виробнича інноваційна фірма «ВіЛП»,  ОСОБА_2 , АТ «Полтава-Банк» про визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1 , площею 95,9 кв.м, стягнення коштів в сумі 75188,73 грн надлишкової попередньої оплати за різницю між проєктною та фактичною площею квартири за договором 12/06-1 від 12.06.2012, втрат від інфляції в сумі 230551,20 грн, 3% річних в сумі 13756,45 грн, пені в сумі 1000000 грн та відшкодування моральної шкоди в сумі 300000 грн, ухвалив таке рішення.
ПОЗИЦІЯ ПОЗИВАЧА
Свої вимоги позивач мотивував тим, що 12.06.2012 між ТОВ «МЖК ЖИТЛОБУД» та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу майнових прав, предметом яких були майнові права на квартиру та гараж.
За умовами договору купівлі-продажу прав вимоги квартира мала наступні характеристики: трикімнатна квартира АДРЕСА_2 , загальна проєктна площа 105,79 кв.м.. 
ОСОБА_3 виконала свій обов`язок та сплатила 100% вартості майнових прав на квартиру та гараж. На підставі судового рішення за позивачем було визнано майнові права на трикімнатну квартиру та гараж.
Відповідач самовільно змінив характеристики квартири зменшивши площу до 95,9 кв.м.. У зв`язку із цим вважає, що відповідно до умов договору продавець зобов`язаний повернути надлишок отриманих за договором коштів за 9,89 кв.м в сумі 75183,73 грн.
Крім того вважає, що відповідно до ст. 625 ЦК України відповідач має повернути кошти з урахуванням 3% річних за період із 22.01.2018 до 26.02.2024 та індексу інфляції за період із червня 2012 року до січня 2024 року.
Також, на думку позивача, з відповідача підлягає стягненню пеня за прострочення виконання зобов`язання відповідно до ч. 5 ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів» за період із 01 серпня 2018 року до 26.02.2024.
Зазначив, що відповідач більше 10 років порушував права ОСОБА_3 та позивача. За життя ОСОБА_3 перенесла сильні душевні хвилювання і через дії відповідача так і не встигла скористатись своєю власністю і була позбавлена можливості покращити свої житлові умови. Крім того ОСОБА_1 , був змушений для захисту прав ОСОБА_3 постійно звертатись із позовами та до правоохоронних органів. Позивач оцінює завдані йому страждання у 300000 грн.
ЗАПЕРЕЧЕННЯ ВІДПОВІДАЧА
Відповідач надіслав відзив в якому вказав, що проти задоволення позову заперечує. Зазначив, що постановою Полтавського апеляційного суду по справі 524/3427/20 суд встановив, що жодних порушень прав позивача з боку відповідача не доведено. Вважає, що позивач не довів недобросовісність відповідача, оскільки під час розгляду цивільної справи 524/39/18 позивачу були відомі обставини щодо зменшення площі квартири. Відповідачем було запропоновано провести переобладнання або сплатити відповідну компенсацію, однак ОСОБА_3 відмовилась від таких пропозицій. З цих підстав, вважає, що вимоги позивача про стягнення 3% річних та індексу інфляції є незаконними, оскільки позивач відмовлявся від отримання компенсації, наполягаючи на тому, щоб відповідач привів її до проєктної площі(справа 524/3427/20). З аналогічних підстав вважає незаконними вимоги позивача про стягнення пені. 
ПОЯСНЕННЯ ТРЕТЬОЇ ОСОБИ
Треті особи в судове засідання не з`явились, пояснень не подали.
ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ ПО СПРАВІ
18.11.2024 закрито підготовче провадження.
14.08.2025 залучено третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору.
ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ
Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 03.07.2019 по справі № 524/39/18 судом було визнано за ОСОБА_3 майнові права на: - трикімнатну квартиру АДРЕСА_3 згідно Договору № 12/06-1, укладеного 12 червня 2012 року між ТОВ «МЖК «Житлобуд»; - на гараж № НОМЕР_1 , загальною площею 21,70 кв.м у багатоквартирному житловому будинку з вбудовано-прибудованими офісними приміщеннями за будівельною адресою: АДРЕСА_4 , згідно Договору № 12/06-2, укладеного 12 червня 2012 року між ТОВ «МЖК «Житлобуд» та ОСОБА_4 .
Під час розгляду справи № 524/39/18 судом було встановлено: «12 червня 2012 року між позивачем ОСОБА_3 та відповідачем ТОВ «МЖК «Житлобуд» було укладено договір купівлі-продажу майнових прав за № 12/06-1.
Предметом даного договору є придбання покупцем ОСОБА_3 майнових прав на квартиру за будівельною адресою: АДРЕСА_4 , характеристика якої встановлена у специфікації - додатку № 1 до даного договору. Продавцем майнових прав та Забудовником за даним договором було вказано відповідно ТОВ «МЖК «Житлобуд» і ТОВ «Наукова виробнича інноваційна фірма «ВіЛП».
Відповідно до специфікації, об`єктом нерухомості є - трикімнатна квартира АДРЕСА_5 на 8 поверсі, у першій секції у багатоквартирному житловому будинку з вбудовано-прибудованими офісними приміщеннями, загальною площею 105,79 кв.м..
Відповідно до графіку платежів, перший внесок у розмірі - 242 250 грн за квартиру АДРЕСА_5 ОСОБА_3 повинна була здійснити до 12 червня 2012 року, другий внесок становив - 400 518,50 грн, який ОСОБА_3 повинна була здійснити до 12 грудня 2012 року.»
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 .
30 листопада 2023 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду прийняв постанову у справі №524/8967/21 якою скасував рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 02 лютого 2022 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 21 липня 2022 року та, в тому числі, визнав за ОСОБА_5 в порядку спадкування за заповітом майнові права на трикімнатну квартиру, проєктний номер квартири АДРЕСА_5 , згідно договору № 12/06-1, укладеного 12 червня 2012 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «МЖК «Житлобуд» та ОСОБА_3 ..
Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 21 листопада 2023 року по справі № 524/3427/20, залишеним без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 05 червня 2024 року та постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 березня 2025 року було відмовлено у задоволені позову ОСОБА_3 , правонаступником якої є ОСОБА_1 до ТОВ «НВІФ «ВІЛП», ТОВ «МЖК ЖИТЛОБУД» про зобов`язання виконати умови договорів.
Під час розгляду вказаної справи судами було встановлено, що сторони в договорі передбачили можливість виникнення розбіжності між проектною та фактичною площею квартири і узгодили механізм компенсації такої різниці будь-якою зі сторін, відповідно до погодженої формули(абз. 36 постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 березня 2025 року)
НОРМИ ПРАВА
Частиною третьою статті 4 Закону України «Про інвестиційну діяльність» закріплено порядок інвестування та фінансування об`єктів житлового будівництва, зокрема, з використанням недержавних коштів, залучених від фізичних та юридичних осіб, у тому числі в управління, може здійснюватися виключно через фонди фінансування будівництва, фонди операцій з нерухомістю, інститути спільного інвестування, а також шляхом емісії цільових облігацій підприємств, виконання зобов`язань за якими здійснюється шляхом передачі об`єкта (частини об`єкта) житлового будівництва.
Відповідно до пункту 5 статті 7 та статті 4 Закону України «Про інвестиційну діяльність» інвестор має право володіти, користуватися, розпоряджатися об`єктом і результатом інвестицій (об`єктами інвестиційної діяльності може бути будь-яке майно, а також майнові права). Згідно з пунктом 6 статті 7 цього Закону інвестор має право на придбання необхідного йому майна у громадян і юридичних осіб безпосередньо або через посередників за цінами і на умовах, що визначаються за домовленістю сторін, якщо це не суперечить законодавству України, без обмеження за обсягом і номенклатурою.
Статтею 2 Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю» вказано, що об`єкт інвестування - це квартира або приміщення соціально-побутового призначення в об`єкті будівництва, яке після закінчення будівництва стає окремим майном.
Згідно зі статтею 177 ЦК України до об`єктів цивільних прав відносяться речі, майнові права та інше. Майном як особливим об`єктом вважаються окремі речі, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки (частина перша статті 190 ЦК України). За правилами статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Майновими правами визнаються будь-які права, пов`язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовою частиною права власності (права володіння, розпорядження, користування). Майнове право є складовою частиною майна як об`єкта цивільних прав. Майнове право є обмеженим речовим правом, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна, та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому.
Захист майнових прав здійснюється у порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, захист майнового права здійснюється на загальних підставах цивільного законодавства.
За змістом положень статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Одним зі способів захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, є визнання права.
Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникає, зокрема, з договорів та інших правочинів, має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно із частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За правилом статті 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.
Відповідно до статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно з частинами першою та другою статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. 
Відповідно до частин третьої, четвертої статті 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Згідно із положеннями статті 611 ЦК України моральна шкода підлягає відшкодуванню у разі порушення зобов`язання, якщо таке відшкодування встановлено договором або законом.
ОЦІНКА СУДУ
Щодо вимоги позивача про визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1 , площею 95,9 кв.м.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 14 грудня 2021 року по справі № 344/16879/15-ц частково відступила від правового висновку Верховного Суду України щодо способів захисту прав покупця за договором купівлі-продажу майнових прав на нерухоме майно, визначивши, що в тих випадках, коли об`єкт нерухомості вже збудований та прийнятий в експлуатацію, проте покупцем не отримані правовстановлюючі документи у зв`язку із порушенням продавцем за договором купівлі-продажу майнових прав на нерухоме майно взятих на себе договірних зобов`язань щодо передання всіх необхідних документів для оформлення права власності на квартиру, вартість якої сплачена покупцем в повному обсязі, та у разі невизнання продавцем права покупця на цю збудовану квартиру може мати місце звернення до суду з вимогою про визнання за покупцем права власності на проінвестоване (оплачене) ним майно відповідно до положень статті 392 ЦК України.
Отже, відповідно до наведеної позиції Великої Палати Верховного Суду підставами для звернення до суду із вимогою про визнання за покупцем права власності на проінвестоване ним майно в сукупності є:
-Прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію після завершення будівництва;
-Неотримання покупцем правовстановлюючих документів;
-Порушення продавцем за договором купівлі-продажу майнових прав на нерухоме майно взятих на себе договірних зобов`язань щодо передання всіх необхідних документів для оформлення права власності на квартиру;
-Невизнання продавцем права покупця на квартиру;
-Сплата повної вартості квартири
Так, суд приймає до уваги те, що факт виконання покупцем, ОСОБА_3 , свого обов`язку щодо оплати вартості квартири підтверджується наданими позивачем квитанціями, а також підтверджено рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука по справі № 524/39/18.
Факт прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію після завершення будівництва підтверджується сертифікатом ДАБІ серії IV №162180260922 від 26.01.2018, яким засвідчено відповідність закінченого будівництвом об`єкта - багатоквартирного житлового будинку з дитячим кафе та гаражами на першому поверсі по АДРЕСА_6 (а.с.88-89).
Відповідно до п. 5.3., 5.4., 8.1. Договору № 12/06-1, укладеного 12 червня 2012 року продавець повідомляє покупця про готовність квартири та про можливість передачі йому квартири в порядку, визначеному п. 8.1 Договору або по телефону. Покупець зобов`язаний протягом 30 календарних днів з дати повідомлення його продавцем з`явитись до відділу продажів для приймання квартири та надати продавцю такі документи: - примірник Даного договору; копії платіжних документів; паспорт та ідентифікаційний номер покупця. Будь-які повідомлення, які повинні направлятись сторонами відповідно до умов цього договору, повинні бути здійснені ними у письмовій формі шляхом направлення листом з повідомленням за адресами, вказаними в п. 13 цього договору або в усній формі по телефону.
Суд відзначає, що відповідач не надав доказів на підтвердження виконання ним свого обов`язку щодо повідомлення покупця належним чином про готовність квартири та про можливість передачі йому квартири. Крім того, вказана обставина, а саме: невиконання відповідачем обов`язку щодо повідомлення ОСОБА_3 про готовність квартири, встановлена рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука по справі № 524/39/18. Так судом було встановлено, що: «ТОВ «МЖК «Житлобуд», як генеральний підрядник, та ТОВ «Наукова виробнича інноваційна фірма «ВіЛП», як замовник будівництва, відмовилися від складання Акту приймання-передачі майнових прав та передачі позивачеві, як покупцеві, майнових прав на приміщення квартири за будівельним номером АДРЕСА_5 ».
Факт неотримання ОСОБА_3 та в подальшому її спадкоємцем правовстановлюючих документів на квартиру сторонами не оспорювався.
Велика Палата Верховного Суду частково відступила від правового висновку Верховного Суду України щодо обсягу прав інвестора на об`єкт інвестування, визначивши, що інвестор після виконання умов інвестиційного договору набуває майнові права (тотожні праву власності) на цей об`єкт і після завершення будівництва об`єкта нерухомості набуває права власності на об`єкт інвестування як первісний власник шляхом проведення державної реєстрації речових прав на зазначений об`єкт за собою. Забудовник позбавлений права відчужувати об`єкт інвестування на користь будь-якої іншої особи(Постанова від 14 вересня 2021 року по справі № 359/5719/17(провадження № 14-8 цс 21)).
В свою чергу невизнання продавцем права покупця на квартиру, на переконання суду, підтверджується тим, що 14.08.2025 право власності на квартиру АДРЕСА_7 було зареєстровано за іншою особою, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно
Отже, за наведених обставин, позивач, як особа, яка в порядку спадкування набула майнові права за Договором № 12/06-1, укладеним 12 червня 2012 року, обрав належний спосіб захисту своїх прав.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 січня 2021 року № 916/1415/19(провадження № 12-80гс20): «Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право позивача підлягає захисту обраним ним способом.»
Ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам. Під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Зазначений засіб правового захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату, а ухвалення рішень, які безпосередньо не призводять до змін в обсязі прав, та забезпечення їх примусової реалізації не відповідає змісту цього поняття(постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 24 червня 2021 року по справі № 560/3160/20).
Суд приймає до уваги те, що станом на дату розгляду справи право власності на квартиру АДРЕСА_7 , площею 95,9 кв.м зареєстровано за іншою особою. Суд відзначає, що позивач клопотань про залучення власника спірного майна не заявляв. З цих підстав, суд вважає, що визнання за позивачем права власності на квартиру не призведе до поновлення його прав, оскільки без скасування попереднього запису про право власності, примусова реалізація рішення суду буде не можливою.
Відтак, суд відмовляє у задоволенні вказаної вимоги. 
Щодо вимог позивача про стягнення різниці вартості між проєктною та фактичною площею квартири за договором 12/06-1 від 12.06.2012.
Аналіз укладеного між ОСОБА_3 і ТОВ «МЖК «Житлобуд» договору купівлі-продажу майнових прав від 12 червня 2012 року №12/06-1 свідчить, що у разі якщо за результатами технічної інвентаризації об`єкта нерухомого майна фактична загальна площа об`єкта нерухомого майна виявиться меншою за проєктну площу, зазначену в договорі купівлі-продажу майнових прав, покупець має право на повернення надміру сплачених коштів.
Відповідно до технічного паспорту загальна площа квартири майнові права на яку були придбані ОСОБА_3 становить 95,9 кв.м.. Відтак, різниця становить 105,79 кв.м-95,9 кв.м = 9,89 кв.м.
Відповідно до п. 2.6 Договору сторони визначили формулу для обрахунку суми коштів, які підлягають відшкодуванню. Відповідно до вказаної формули сума коштів, які підлягають поверненню становить 75188,73 грн та обрахована таким чином: 804268,50 грн/105,79 кв.м*(105,79 кв.м-95,9 кв.м)=804268,50 грн/105,79 кв.м*9,89 кв.м = 7602,500236317232 грн*9,89 кв.м.
Суд враховує посилання відповідача на те, що ОСОБА_3 було запропоновано провести переобладнання або сплатити відповідну компенсацію. Однак, жодних доказів вказаного відповідач не надав.
Крім того, суд приймає до уваги те, що ЦК України передбачає можливість внесенням боргу в депозит нотаріуса, нотаріальної контори або на рахунок ескроу, в тому числі, ухилення кредитора або уповноваженої ним особи від прийняття виконання або в разі іншого прострочення з їхнього боку(п. 2 ч. 1 ст. 537 ЦК України)
Враховуючи відсутність відомостей про виконання відповідачем свого обов`язку з повернення надміру сплачених коштів, з огляду на те, що позивач є спадкоємцем ОСОБА_3 , суд вважає вимоги позивача в цій частині обґрунтованими.
Щодо вимог позивача про застосування наслідків порушення грошового зобов`язання.
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в постанові від 18 жовтня 2018 року по справі № 910/11965/16 зазначив: «Положення статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань незалежно від підстав їх виникнення (договір чи делікт), у тому числі й на позадоговірне грошове зобов`язання, що виникло на підставі статті 1212 ЦК України. Тому в разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей, нараховуються три проценти річних та інфляційні нарахування від простроченої суми відповідно до частини другої статті 625 ЦК України» 
Відповідно до змісту договору купівлі-продажу майнових прав від 12 червня 2012 року №12/06-1 продавець зобов`язався повернути надлишок отриманих коштів, визначений у п. 2.6, протягом 30 календарних днів з моменту отримання від БТІ документів, що підтверджують загальну фактичну площу квартири після проведення обмірів.
Суд приймає до уваги те, що сертифікат серії IV №162180260922 від 26.01.2018, яким засвідчено відповідність закінченого будівництвом об`єкта, містить відомості про загальну площу житлових квартир. Крім того, в матеріалах справи наявність два технічні паспорти, які містять різну інформацію щодо площі квартири АДРЕСА_7 датовані 02.12.2017 та 05.11.2019.
Тобто, суд констатує, що відповідач отримав документи, що підтверджують загальну фактичну площу Квартири ще у 2018 році.
З цих підстав, суд вважає, що кошти, відповідно до п. 2.6 Договору, мали бути повернуті покупцю до 26.02.2018.
Відтак, відповідач безпідставно утримує кошти в сумі 75188,73 грн з 27.02.2018.
Суд приймає до уваги посилання відповідача на вимоги позивача у справі № 524/3427/20. Однак, суд відзначає, що обставини, встановлені у вказаній справі, не підтверджують належне виконання відповідачем свого обов`язку щодо повернення коштів, який він мав повернути покупцю після проведення БТІ обмірів новоствореного майна.
Крім того, суд наголошує на тому, що позов у вказаній справі було подано 05.06.2020(за даними веб порталу «Судова влада України»), тобто вже після того, як відповідач прострочив виконання свого обов`язку.
Отже, за період із 27.02.2018 до 26.02.2024 інфляційне збільшення становить 54 586,26 грн(75 188,73 x 1.72598989 – 75 188,73) та розмір 3% річних становить 13 533,01 грн((75 188,73 x 3 % x 673 : 365 : 100(з 27/02/2018 до 31/12/2019))+(75 188,73 x 3 % x 366 : 366 : 100(з 01/01/2020 до 31/12/2020))+( 75 188,73 x 3 % x 1095 : 365 : 100(з 01/01/2021 до 31/12/2023))+( 75 188,73 x 3 % x 57 : 366 : 100(з 01/01/2024 до 26/02/2024))).
Щодо вимог позивача про стягнення пені.
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 25 березня 2024 року по справі № 759/9026/21 зазначив, що: «Пеня, передбачена частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», підлягає нарахуванню у разі порушення умов договору про виконання робіт (надання послуг) виконавцями робіт і надавачами послуг, а не продавцями товарів, у такому випадку відсутні правові підстави для стягнення пені з продавця за договором купівлі-продажу майнових прав. 
Способи захисту прав покупця за споживчим договором купівлі-продажу передбачені статтями 8, 9 Закону України «Про захист прав споживачів»»
З матеріалів справи вбачається, що предметом Договору №12/06-1 купівлі-продажу майнових прав від 12.06.2012 є відносини сторін договору щодо купівлі-продажу майнових прав на квартиру, загальна характеристика якої встановлена у Спеціфікації. Сторони договору погодили, що обов`язок продавця передати покупцю майнові права на квартиру, визначену у Додатку №1 до договору.
Вказане відповідає характерним ознакам договору купівлі-продажу. За таких обставин, суд вважає, що спірний договір №12/06-1 купівлі-продажу майнових прав на квартиру від 12.06.2012 не є договором підряду чи договором про надання послуг. Зі змісту договору не вбачається, що відповідач здійснював будівельні роботи з будівництва житла для позивача або виступав замовником будівництва багатоквартирного житлового будинку.
З цих підстав, суд вважає, що правові підстави для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» за порушення умов договору про виконання робіт (надання послуг) відсутні.
Відтак, суд відмовляє у задоволенні вказаної вимоги.
Щодо вимог позивача про стягнення моральної шкоди.
Моральна шкода за порушення цивільно-правового договору як спосіб захисту суб`єктивного цивільного права може бути компенсована і в тому разі, якщо це прямо не передбачено законом або тим чи іншим договором, і підлягає стягненню на підставі статей 16 та 23 ЦК України і статей 4 та 22 Закону України «Про захист прав споживачів» навіть у тих випадках, коли умовами договору право на компенсацію моральної шкоди не передбачено.
Вказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц (провадження № 14-714цс19).
Суд повторює, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Тобто, за змістом ст. 23 ЦК України моральна шкода нерозривно пов`язана із особою, якій вона завдана. В свою чергу обґрунтовуючи свої вимоги в частині стягнення моральної шкоди позивач вказав на те, що за життя його мама, ОСОБА_3 , зазнавала сильних душевних хвилювань та через дії відповідача так і не встигла поліпшити свої житлові умови.
Тобто, вимога позивача в цій частині здебільшого обґрунтована спричиненням моральної шкоди іншій особі. Однак, з огляду на те, що за життя ОСОБА_3 таких вимог не заявляла, приймаючи до уваги те, що моральна шкода пов`язується з відповідною особою, враховуючи те, що станом на дату подання позову ОСОБА_3 померла, суд вважає необґрунтованим посилання позивача саме на спричинення моральної шкоди його матері.
Разом із тим, суд приймає до уваги факт тривалого невиконання відповідачем умов договору в частині передачі необхідних документів на квартиру, а також докази, надані позивачем, на підтвердження вжиття ОСОБА_3 та ним, ОСОБА_5 , заходів щодо захисту своїх прав.
За наведених обставин, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог позивача та вважає за можливе стягнути із відповідача на користь позивача моральну шкоду в сумі 15000 грн, оскільки на думку суду такий розмір є необхідним та достатнім з огляду на принципи розумності і справедливості.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, пов`язані із сплатою судового збору в сумі 1432.94 грн, пропорційно розміру задоволених позовних вимог про стягнення надміру сплачених коштів з урахуванням 3% річних та індексу інфляції(44.85%)
Також, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору за вимогу про стягнення моральної шкоди, відповідно до ЗУ «Про захист прав споживачів» та з огляду на те, що вимога задоволена частково, то суд стягує із відповідача на користь держави судовий збір в сумі 150 грн, пропорційно розміру задоволеної вимоги(5%)
Керуючись ст. 10, 12, 81, 141, 258, 259, 263 – 265 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
Позов ОСОБА_1 до ТОВ «МЖК «Житлобуд» про визнання права власності на квартиру, стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди – задовольнити частково.
Стягнути із ТОВ «МЖК «Житлобуд», код ЄДРПОУ 39098090, місто Кременчук, вулиця Шевченка, будинок 55 на користь  ОСОБА_6 , рнокпп НОМЕР_3 , АДРЕСА_8 кошти в сумі 75188,73 грн надміру сплачених, відповідно до умов договору купівлі-продажу майнових прав від 12 червня 2012 року №12/06-1, 3% річних в сумі 13 533,01 грн та інфляційне збільшення в сумі 54 586,26 грн, 15000 грн моральної шкоди та судові витрати в сумі 1432.94 грн.
В іншій частині вимог – відмовити.
Стягнути із ТОВ «МЖК «Житлобуд», код ЄДРПОУ 39098090, місто Кременчук, вулиця Шевченка, будинок 55 на користь держави судовий збір в сумі 150 грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Суддя Діна АНДРІЄЦЬ