Справа № 766/5077/23
н/п 2/766/5072/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31.03.2026 м. Херсон
Херсонський міський суд Херсонської області у складі:
головуючої судді Дорошинської В.Е.,
при секретарі Передерей І.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Херсона цивільну справу в порядку загального позовного провадження за позовною заявою Акціонерного Товариства Комерційний банк «Приват Банк» до  ОСОБА_1  про стягнення заборгованості, -
в с т а н о в и в:
І. Виклад позиції позивача та відповідача.
АТ КБ «ПриватБанк» звернувся з позовом до відповідача про стягнення заборгованості, в якому просить: стягнути з  ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 13.08.2010 року у розмірі 50766,15грн., що становить станом на 17.07.2023 року та судові витрати у розмірі 2684,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг підписала заяву б/н від 13.08.2010 року. Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами» які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Відповідач ознайомлена із Умовами надання банківських послуг, що діяли станом на момент підписання анкети-заяви, що підтверджується підписом відповідача у анкеті-заяві. Відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. Для користування кредитним картковим рахунком відповідач отримала кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 46000,00 грн, що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунком. Позивач свої зобов`язання виконав в повному обсязі, а саме: надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Крім того 13.08.2010 року відповідачем також була підписана довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», в якій відповідач підтвердила власним підписом, що з фінансовими умовами надання Кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», прикладами розрахунку, суми плати за використання кредитних коштів ознайомлена. Відповідач зобов`язання за кредитним договором порушила, допустила заборгованість, яка станом на 17.07.2023 року становить - 50766,15 грн., яка складається з: 43443,88 грн. – заборгованість за тілом кредиту; 7322,27 грн. – заборгованість за простроченими відсотками, 0,00 грн – заборгованості за комісією, 0,00 грн. – пені за несвоєчасне виконання зобов`язання. На підтвердження позивач надав наступні докази: розрахунок заборгованості; виписка по рахунку; довідка про зміну умов кредитування; довідка про видані картки; копія заяви позичальника; копія паспорту споживчого кредиту, копія довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна,30 днів пільгового періоду» від 13.08.2010 року; витягом з Тарифів; витягом з Умов та Правил надання банківських послуг; копією наказу про затвердження умов та правил надання банківського кредиту. Виходячи з викладеного просить стягнути з ОСОБА_1 на користь Банку суму заборгованості за кредитним договором б/н від 13.08.2010 року в розмірі – 50766,15 грн. та судові витрати в розмірі 2684,00 грн.
Від представника відповідача до суду надійшов відзив, відповідно до якого, позовні вимоги АТ КБ «Приват Банк» до ОСОБА_1 не визнала, зазначила, що заявлені вимоги АТ КБ «Приват Банк» є безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають. Вказала, що з позовної та доданих до неї доказів вбачається, що Банк уклав договір з відповідачем шляхом підписання відповідних заяв, про приєднання Умов та Правил надання банківських послуг, періодично видавав відповідачу банківські картки у кількості 5 штук в 2010, 2014, 2017, 2018, 2021 роках та за розрахунком банку станом на 17.07.2023 року за відповідачем виникла заборгованість в сумі 50 766,15 грн. Посилається на норми статті 634 ЦК України за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у цьому випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Також, на підтвердження позовних вимог Банком надано витяг з Умов та правил надання банківських послуг , однак з матеріалів справи не вбачається, що саме з цим витягом з Умов та Правил ознайомилася та погодилася відповідач, підписуючи заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. Щодо посилання банку на те, що відповідач підписала паспорт споживчого кредиту як підставу для задоволення позову вважає необґрунтованим, оскільки Верховним Судом України висловлено позицію у постанові від 30.11.2016 року № 6-82цс16, про те що способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Тобто договір має були укладено після, а не до підписання паспорта споживчого кредиту, зазначає що вищезазначені правові позиції викладені у т.ч. у Постанові Великої Палати Верховного суду від 03.07.2019 в справі №342/180/17, Верховний суд у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 23.05.2022 року у справі №393/126/20, при цьому відступив від висновку Верховного суду про те що паспорт, споживчого кредиту є невід`ємною складовою частиною спірного кредитного договору з огляду на згоду позичальника з умовами кредитування, яка підтвердження підписом, викладеним у постановах Верховного Суду від 02.12.2020 у справі №284/157/20, від 18.11.2020 року у справі №313/346/20 та у складі колегії судів Другої судової плати Касаційного цивільного суду від 26.12.2019 року у справі №467/555/19. 
Виходячи з зазначеного та викладених позицій у своєму відзиві, просила в задоволенні позову АТ КБ «Приват Банк» до ОСОБА_1 відмовити за необґрунтованістю, крім того, просила стягнути з позивача на користь відповідача понесені судові витрати, які як зазначила у відзиві орієнтовано складаються з правничої допомоги адвоката в розмірі 10000 грн. 
Від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив, у якій позивач не погоджується з відзивом представника відповідача та з доводами наведеними у відзиві, зазначив, що в матеріалах справи наявні докази спростування зазначених у відзиві представником відповідача доводів, відповідачем підписано Анкету-заяву про приєднання до Умов та прави надання банківських послуг, довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна,30 днів пільгового періоду», в якій відповідач підтвердила власним підписом, що з фінансовими умовами надання Кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», прикладами розрахунку, суми плати за використання кредитних коштів ознайомлена. Таким чином відповідач ознайомилася та згодна з Умовами та Правилами надання банківських послуг, в тому числі з Умовами та Правилами обслуговування по платіжним карткам, розташованими на сайті, Тарифами банку, які в сукупності складають Договір банківського кредиту. Тобто в даному випадку зміст кредитного договору та умови зафіксовано в декількох документах, між сторонами були здійсненні всі необхідні дії на укладання двостороннього договору. Крім того, наголосив про те, що в матеріалах справи наявна виписка по рахунку з якої вбачається активне використання відповідачем кредитного рахунку. На підставі зазначеного просив суд позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

ІІ. Процесуальні дії суду у справі.
Ухвалою суду від 26.09.2023 року відкрито провадження у цивільній справі та вирішено розглядати цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
Ухвалою суду від 23.01.2024 року вирішено перейти до розгляду цивільної справи за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання.
Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 08.04.2024 року витребувано докази за клопотанням представника відповідача, які надійшли як поштою та і електронною поштою на адресу суду.
Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 31.03.2026 року підготовче провадження по справі закрито, призначено до судового розгляду.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву в якій просив суд, розгляд справи призначений на 31.03.2026 року проводити у режимі відеоконференції, однак в силу технічних причин на відеконференцію не вийшов, крім того, в матеріалах справи наявні заяви про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив задовольнити з підстав зазначених у позовній заяві.
Відповідач в судове засідання на неодноразові виклики не зявлялася, про день та час слухання справи повідомлялася належним чином, надала повноваження адвокату Юрченко Н.С.
Представник відповідача в останнє судове засідання повідомлена належним чином не з`явилася, про причину неявки суд не сповістила, заяв та клопотань не надавала, про день та час слухання справи повідомлялася відповідно до чинного законодавства, доказів на підтвердження неможливості прийняти участь в судовому засіданні не надала. Заяв про проведення судового засідання в режимі відеоконферепенції не надсилала.
Відповідно до ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Враховуючи викладене, суд вважає за можливе провести розгляд у відсутність сторін за наявними у справі доказами.
За приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, перевіривши та дослідивши матеріали справи, відзив представника відповідача, відповідь на відзив представника позивача, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, всебічно й повно з`ясувавши обставини, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ІІІ. Фактичні обставини справи, встановлені судом та зміст правовідносин.
Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
13.08.2010 року між Акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, шляхом підписання анкети-заяви № б/н, відповідно до умов якої Банк надав позичальнику кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. 
Згідно інформації, викладеній в заяві, відповідач підтвердив, що погоджується із тим, що ця заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування та користування і кредитування, розташованими в рекламному буклеті, складають між ним та банком договір про надання банківських послуг.
Банк, звертаючись до суду з позовом, надав анкету-заяву від 13.08.2010 року про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приват Банку, які підписані відповідачем, розрахунок заборгованості за договором та виписку по картці за період з 13.08.2010 - 20.07.2023 року, з яких вбачається що відповідач користувався кредитними коштами, а також здійснювала часткове погашення заборгованості протягом вказаного періоду, довідку за картами, з якої вбачається, що ОСОБА_1 видано наступні картки: № НОМЕР_1 дата відкриття 13.08.2010 року термін дії 08/14 (картка Універсальна); № НОМЕР_2 дата відкриття 12.08.2014 строком дії до 04/18 року (Універсальна); №НОМЕР_3 дата відкриття 21.09.2017 строком дії до 09/21 року (Універсальна); № НОМЕР_3 дата відкриття 23.02.2018 строком дії до 09/21 року (Універсальна); № НОМЕР_4 дата відкриття 25.08.2021 строком дії до 03/25 року (Універсальна); довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_1 з якої вбачається, що банком було здійснено збільшення кредитного ліміту за період з 13.08.2010 по 26.12.2022 року з 2000,00 грн до 46000,00 грн. Крім того, 13.08.2010 року відповідачем також була підписана довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна,30 днів пільгового періоду», в якій підтвердила відповідач власним підписом, що з фінансовими умовами надання Кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду».
Вказане свідчить про те, що відповідачу надано кредит внаслідок підписання Анкети-Заяви від 13.08.2010 року про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, відкрито картковий рахунок на який було зараховано кредитні кошти, та позивачем неодноразово змінювався кредитний ліміт на картці шляхом його збільшення, при цьому такі зміни відбувалися без узгодження з відповідачем, а тому суд визнає їх такими, що знайшли своє підтвердження під час розгляду справи.
Згідно наданого банком розрахунку, заборгованість відповідача станом на 17.07.2023 року, за кредитом нараховано у сумі 50766 грн. 15 коп., з яких: 43443,88 грн. - заборгованість за кредитом, 7322,27 грн. - заборгованість по відсоткам.

ІV. Оцінка Суду.
Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
При вирішенні цивільного спору суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.
Відповідно до вимог статті 629 ЦК України, договір є обов`язковий для виконання сторонами.
Відповідно до частини 1 статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У частинах першій та другій статті 639 ЦК України зазначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Згідно з частиною першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у даному випадку Акціонерне товариство «Приват банк»).
Оскільки, умови договорів приєднання розробляються банком, вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Одними із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.
Тобто, дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.
У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів».
Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
Конституційний Суд України у Рішенні від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема, у договорах про надання споживчого кредиту.
Судом встановлено, що кредитний договір укладено шляхом підписання Анкети-заяви. Як вбачається з наданих банком доказів, анкета-заява, підписана відповідачем, не містить відповідних істотних умов кредитного договору, в ній відсутні будь-які дані стосовно оформлення кредиту, суми кредитного ліміту, строку повернення кредиту, визначення розміру процентів за користування кредитом, неустойки та інших істотних умов.
Витягом з Умов обслуговування рахунків фізичної особи в Акціонерному товаристві «Приват Банк», що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені тарифи користування кредитною карткою «Універсальна» та «Універсальна GOLD», в тому числі: період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема, штраф за несвоєчасне погашення кредиту та/або відсотків, порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких, зокрема, визначено дію договору, та інші умови.
При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці умови та тарифи розуміла відповідач, ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи анкету-заяву, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, неустойки саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядку нарахування.
Наданий позивачем примірник умов належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.
Отже, відсутні підстави вважати, що саме цей витяг з Умов і Правил обслуговування в АТ «Приват Банк» при наданні банківських послуг, Тарифи розуміла відповідач, ознайомилася і погодилася з ними при підписанні анкети-заяви до договору про надання банківських послуг.
Таким чином, зазначений документ містить узагальнену інформацію про умови кредитування, орієнтовну загальну вартість кредиту та передує укладенню кредитного договору з позичальником, оскільки передбачає проведення оцінки кредитодавцем кредитоспроможності споживача. Таку інформацію банк надає споживачам фінансових послуг відповідно до Закону України «Про споживче кредитування».
З огляду на викладене, за відсутності достатніх підтверджень про конкретні запропоновані відповідачеві Умови і Правила обслуговування в АТ «Приват Банк» при наданні банківських послуг, надані банком витяг з Умов і Правил обслуговування в АТ «Приват Банк» при наданні банківських послуг, витяг тарифів за карткою не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки вказані документи достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Відповідно до вимог статей 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК.
За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частини першої статті 1054 ЦК України).
Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України).
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства (частини перша та друга статті 207 ЦК України в редакції, чинній на момент укладення кредитного договору).
Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (частина перша статті 634 ЦК України).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч.1 ст.638 ЦК України)
Згідно з вимогами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30.01.2019 року при розгляді справи № 755/10947/17 зазначила, що незалежно від того, чи перераховані усі постанови, у яких викладена правова позиція, від якої відступила Велика Палата, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) відступлено від висновку Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у раніше прийнятій постанові від 24 вересня 2014 року (провадження № 6-144цс14) та зроблено висновок, що «у переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.
Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. У разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У заяві позичальника від 13.08.2010 року процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.
В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (13.08.2010 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (04.09.2023 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору АТ КБ «Приват Банк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.
Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, кредитор має право вимагати виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, Велика Палата Верховного Суду погоджується із висновком судів попередніх інстанцій, що він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів».
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 січня 2020 року у справі № 643/5521/19 (провадження №61-20093св19) зазначено, що: «в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі)».
Встановивши, що анкета-заява від 13.08.2010 року не містить визначення домовленості сторін про сплату відсотків, апеляційний суд дійшов правильного висновку про відсутність підстав для покладення на відповідача обов`язку по сплаті заборгованості за відсотками, а відтак, суми надходжень, які банком були розподілені на погашення складових заборгованостей підлягають зарахуванню на погашення саме тіла кредиту.
Судова практика у цій категорії справ є незмінною, що не може свідчити про порушення прав банку (правова позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19)».
Подібні висновки підтримані у постанові Верховного Суду від 18 травня 2022 року справі № 697/302/20.
Отже, як вбачається з матеріалів справи, в анкеті-заяві б/н від 13.08.2010 року строки здійснення періодичних платежів не встановлені, процентна ставка не зазначена, відсутні умови договору про встановлення комісії та відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Підписана відповідачем анкета-заява б/н до договору про надання банківських послуг, містить лише її анкетні дані та контактну інформацію, та не містить жодних даних про умови кредитування та обрання ним певної банківської послуги.
У вказаній анкеті-заяві зазначено, що відповідач погодилася з тим, що ця анкета-заява разом із Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами Приват Банку, становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилася та погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення.
Позивач посилається на те, що ОСОБА_1 підписала Анкету-заяву до договору про надання банківських послуг. У вказаній Анкеті-заяві зазначено, що відповідач у справі погодилася з тим, що ця Анкета-заява разом із Умовами і Правилами надання банківських послуг, Тарифами, становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилася та погодилася з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, які були надані для ознайомлення. Проте, наявні в матеріалах справи Умови і Правила надання банківських послуг ОСОБА_1 не підписані, а тому, згідно з роз`ясненнями, що викладені в постанові Верховного Суду від 03 липня 2019 року по справі №342/180/17, з огляду на їх мінливий характер, такі Умови та Правила не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін.
Також позивач зазначав, що факт ознайомлення відповідачем з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, підтверджується тим, що на підставі Анкети-заяви відповідач висловив свою згоду з вищевказаними документами.
У матеріалах даної справи відсутнє підтвердження із зазначенням дати та часу одержання відповідачем Умов обслуговування рахунків фізичних осіб в АТ «Приват Банк» та Тарифів, їх підписання відповідачем. Відтак, у суду відсутні підстави вважати, що відповідач була ознайомлениою саме з наданими позивачем в обґрунтування заявлених позовних вимог Умовами, Тарифами.
Отже, суд вважає, що вказані Правила та умови кредитування не є складовою кредитного договору, укладеного шляхом підписання відповідачем Анкети-заяви.
Банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій.
З виписки карткового рахунку вбачається, що банком проводилися операції: платежі щомісячні платежі, списання відсотків за використання кредитних лімітів, погашення обов`язкових платежів, однак зазначені операції не обумовлені Анкетою-заявою до договору про надання банківських послуг. За твердженням самого позивача, відповідачу відкрито картрахунок з встановленим кредитним лімітом на якому прослідковується, що відповідач користувалася грошима.
Згідно з наданою банком випискою по картці, в якій міститься повна інформація про рух коштів на рахунку, відображення всіх операцій за кредитним договором за даними балансу, суми надходжень та їх розподілення на погашення складових заборгованостей, вбачається, що заборгованість за тілом кредиту частково сформована за рахунок списання банком з кредитного ліміту нарахованих протягом усього часу відсотків за користування кредитом. Таким чином, списані позивачем кошти безпідставно було спрямовано на погашення відсотків, враховуючи при цьому, що позивачем не доведено відсоткової ставки, на умовах якої був наданий кредит, як і договірний строк кредитування.
За таких обставин, всі суми, що сплачувалися відповідачем в межах погашення заборгованості за вказаною анкетою-заявою слід зараховувати на погашення тіла кредиту. З виписки про руху коштів від 20.07.2023 року з`ясовано, що банком списано відсотків за використання кредитного ліміту на суму 56778,21 грн. ( 1549,69 + 1499,70 + 1549,69+1499,70 +1549,69 +1549,69 +724,11 +713,29 +645,88 +1168,54 +1325,23 +1361,11 +1294,40 +1356,92+ 1099,37 +975,57 +959,26 +892,61 +937,30 +960,60 +943,02 + 858,25 +940,00 +889,03 +868,25+916,78 +911,98 +999,34 +1014,91 +952,23 +982,01 +931,42 +897,10 +742,58 +744,20 +717,60+663,04 +594,92 +588,20 +546,90 +543,82 +527,52 +546,73 +548,49 +572,47 +527,21 + 595,98+580,41 +574,27 +558,78 +572,93 +550,38 +525,82 +543,04 +530,85 +476,85 +523+76+ 520,92+499,13 +513,63+499,69+658,66+515,95+428,97+365,57+321,47+322,69+256,88+257,35+235,31 +214,80 +214,39 +192,30 +151,20 +135,72 +131,89 +130,19 +127,45 +135,36 +126,84+ 133,19), тобто відповідачем фактично сплачено грошові кошти на погашення кредиту, сума яких перевищує суму заборгованості, яку просить стягнути позивач. Отже, на теперішній час відсутня заборгованість за кредитним договором б/н від 13.08.2010 року
Тому, беручи до уваги суму сплачених позичальником коштів на погашення тіла кредиту згідно наданого банком розрахунку, суму кредиту та заявленої до стягнення заборгованості, слід вважати, що відповідач погасила заборгованість по тілу кредиту, а тому відсутні підстави для стягнення із ОСОБА_1 , зазначеної банком заборгованості.
За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги Акціонерного товариства «Приват Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволенню не підлягають.
Обґрунтовуючи своє рішення, суд також приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
V. Заходи забезпечення позову (заяви).
Заходи забезпечення позову (заяви) судом не застосовувалися.

VI. Розподіл судових витрат між сторонами.
Згідно з ч.1, п.1 ч. 3 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з ч. ч. 1-3 ст.134 ЦПК України разом із першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.
Згідно з ч.1-5 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Відповідно до ч. 3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. 
При цьому, в постанові Верховного Суду від 21.10.2021 у справі №750/2055/20 визначено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має врахувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.
Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні цих витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постанові від 14.04.2021 №757/60277/18-ц.
Разом з цим відповідачем та її представником у своєму відзиві на позовну заяву зазначено, що сторона відповідача очікує понести витрати на правничу допомогу в сумі 10 000 грн., однак на протязі тривалого часу до суду так і не надано на підтвердження понесених витрат за надання правової допомоги. Матеріали справи не містять доказів узгодженого розміру правничої допомоги в рамках даного позову, детального опису робіт (наданих послуг), оплати витрат на професійну правничу допомогу відповідачем (будь-яких квитанції до прибуткового касового ордера, платіжне доручення або інший документ, касові чеки, чи інше), а отже такі витрати є не доведеними відповідачем та її представником, тому задоволенню не підлягають.
Відповідно до п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові -на позивача.
Оскільки суд відмовляє у задоволенні позовних вимог, відсутні правові підстави для стягнення з відповідача судових витрат, понесених позивачем на оплату судового збору.
Керуючись ст. ст. 12, 13, 76-81, 89, 247, 258, 259, 263-265, 268, 272, 354-355 ЦПК України, ст. ст. 526, 530, 610, 612, 625, 634, 1048, 1050, 1054 ЦК України суд, -
у х в а л и в:
У задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «Приват Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості – відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 (тридцяти) днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 т. 358 цього Кодексу.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційну скаргу може бути подано до Херсонського міського суду Херсонської області.
Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:
Позивач: Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», місце знаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1-Д, код ЄДРПОУ 14360570.
Відповідач:  ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя	В. Е. Дорошинська