Справа № 397/377/26 
н/п : 2-а/397/7/26 

Р І Ш Е Н Н Я
Іменем України

23.03.2026 селище Олександрівка

Олександрівський районний суд Кіровоградської області у складі:
головуючого судді – Мирошниченко Д.В.,
за участю: секретаря судового засідання – Волошаненко М.М.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі ІНФОРМАЦІЯ_2 ) про визнання протиправною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову № 1077 від 09.12.2025 по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 , про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП у вигляді штрафу в сумі 17000,00 грн.
В обґрунтування позовних вимог вказує на те, що 26.11.2025 начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 стосовно нього складено протокол про адміністративне правопорушення № 1077 за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП у зв`язку з не проходженням ВЛК, не виконанням вимог ст. 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Зазначає, що як вбачається з протоколу № 1077 від 26.11.2025, суть вчиненого ним адміністративного правопорушення полягає в тому, що «військовозобов`язаний ОСОБА_1 не пройшов ВЛК, не виконав вимоги ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», 05.11.2025 ІНФОРМАЦІЯ_2 звернувся до органів Національної поліції про доставлення правопорушника». Також, вказує на те, що під час складання вказаного протоколу ним було надано пояснення, що згідно висновку ВЛК його визнано непридатним до військової служби. У постанові № 1077 від 09.12.2025, вказано, що він не пройшов військово-лікарську комісію для визначення придатності до військової служби, тим самим не виконав вимоги ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», а також зазначено, що 26.01.2025 військовозобов`язаний ОСОБА_1 прибув самостійно до ІНФОРМАЦІЯ_2 , де складено адміністративний протокол. Вказує на те, що особисто не отримував повістку про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 для проходження військово-лікарської комісії для визначення придатності до військової служби. 06.07.2024 переніс ГПМК в басейні ЛСМА, пройшов повний курс стаціонарного лікування в КНП «МЛ ШМД» КМР» м. Кропивницького в інсультному та реабілітаційному відділеннях. 3 06.07.2024 періодично перебував на лікуванні в КНП «МЛ ШМД» КМР» та КНП «Олександрівська лікарня». Останнє стаціонарне лікування з 13.08.2025 по 18.08.2025. Його ніхто нікуди не доставляв та не затримував. Також, 10.11.2025 прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 для отримання розпорядження на огляд військово-лікарської комісії. 24.11.2025 ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_2 було проведено його огляд та, у відповідності до свідоцтва про хворобу № 2025-1124-1451-5784-7, на підставі ст. 39а графи II розкладу хвороб, постановою ВЛК було визнано його непридатним до військової служби. 26.11.2025 він надав відповідні документи, в тому числі свідоцтво про хворобу № 2025-1124-1451-5784-7 від 24.11.2025 до ІНФОРМАЦІЯ_2 , але на нього в той же день було складено адміністративний протокол № 1077 від 26.11.2025 за не проходження ВЛК. Вказує на те, що при притягненні його до адміністративної відповідальності не було враховано, що він перебуває на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_2 , а тому відповідач має усі його персональні дані. Зазначає, що протягом 2024 та 2025 років, жодних претензій чи викликів до ТЦК з цього приводу не було, а у володінні ІНФОРМАЦІЯ_2 є його актуальні дані, враховуючи місце проживання та номери засобів зв`язку. Зазначає, що при складанні протоколу уповноваженою особою зазначено, що розгляд справи буде проведено 09.12.2025 о 10:00 год., але з`явитись до ІНФОРМАЦІЯ_2 для участі у проведенні розгляду справи не міг, так як у період з 08.12.2025 по 11.12.2025 перебував у відрядженні, тому був позбавлений можливості під час розгляду справи особисто надати пояснення. Вказує на те, що його пояснення, викладені у протоколі № 1077 від 26.11.2025, під час розгляду справи, до уваги прийняті не були. Також, звертає увагу суду на те, що в протоколі № 1077 від 26.11.2025 відсутнє посилання на відповідний нормативний акт, порушення якого він допустив, а також на те, що протокол не містить відомостей про місце, дату та час вчинення адміністративного правопорушення. Таким чином, відповідач, виносячи постанову за № 1077 від 09.12.2025, самостійно редагував викладену в протоколі № 1077 від 26.11.2025 фабулу адміністративного правопорушення, тобто самостійно змінив фактичні обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення, що є неприпустимим. Про те, що стосовно нього 09.12.2025 було складено постанову, він дізнався лише 05.03.2026, коли прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 та отримав копію постанови № 1077 від 09.12.2025 по справі про адміністративне правопорушення за частиною з статті 210-1 КУпАП. З цих підстав просив суд поновити йому строк на оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення № 1077 від 09.12.2025, а також визнати її протиправною та скасувати.

Ухвалою судді від 12.03.2026 задоволено клопотання позивача та поновлено строк звернення до суду з даним позовом, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін (а.с. 23-24).
Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися, представник надали заяви про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити, просили вимогу про визнання постанови протиправною не розглядати (а.с. 53-54).
Представник відповідача у судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без участі представника відповідача, позовні вимоги не визнала та просила відмовити у задоволенні позову (а.с. 42-43). 
17.03.2026 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому представник відповідача зазначила, що позивач ОСОБА_1 перебуває на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_2 з 10.11.2025. 26.02.2025 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 направлено на проходження медичного обстеження для визначення придатності до військової служби (направлення № 2714146), яке він зобов`язаний пройти на виконання вимоги ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Згідно зазначеного направлення військовозобов`язаний ОСОБА_1 повинен пройти медичне обстеження військово-лікарською комісією на базі закладу охорони здоров`я КП ЦМЛ «Олександрійська ЦМЛ». Зазначає, що згідно 2.8.6. глави 2 розділу І Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України (Наказ Міністра оборони України від 14.08.2028 № 402) строки проведення медичних оглядів, а також лабораторних та інструментальних досліджень, не можуть перевищувати 6 днів. За необхідності направлення особи на додаткові лабораторні та інструментальні дослідження, інші обстеження для отримання повної та об`єктивної інформації про стан її здоров`я, загальний строк проведення медичних оглядів, а також лабораторних та інструментальних досліджень, не може перевищувати 14 днів. Оскільки до 05.11.2025 військовозобов`язаний ОСОБА_1 не надав висновку ВЛК, то 05.11.2025 ІНФОРМАЦІЯ_3 звернувся до органів Національної поліції про доставлення правопорушника, однак, ОСОБА_1 завершив проходження огляду ВЛК лише 24.11.2025 та з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_2 26.11.2025. Зважаючи на вищевикладене, 26.11.2025 стосовно позивача та у його присутності уповноваженою посадовою особою складено протокол у справі про адміністративне правопорушення № 1077. Протокол №1077 від 26.11.2026 містить всі відомості, що передбачені ст. 256 КУпАП, зокрема, зазначено про роз`яснення прав позивачу та повідомлення про дату, час, місце розгляду справи про адміністративне правопорушення, а також отримано другий примірник протоколу, що підтверджується особистим підписом позивача. Так як, ОСОБА_1 був належним чином повідомлений щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення, справа була розглянута за його відсутності та відповідно винесена постанова № 1077 від 09.12.2025. Вказує на те, що 05.03.2026 позивач прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 отримав зазначену постанову, про що свідчить його особистий підпис. Оскаржувана позивачем постанова містить описку в даті прибуття ОСОБА_1 для складання адміністративного протоколу – «26.01.2025» замість «26.11.2025», але вважає, що в цілому цей недолік не викривлює її юридичного змісту та не змінює правової природи. З урахуванням вищевикладеного, вважає, що постанова № 1077 від 26.11.2026 була винесена ІНФОРМАЦІЯ_4 відповідно до вимог чинного законодавства та є законною, підстав для її скасування немає, а тому просить суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі (а.с. 31-34).
19.03.2026 на адресу суду надійшла відповідь на відзив, у якій представник позивача зазначила, що доводи представника відповідача не відповідають дійсним обставинам справи та спростовуються доданими до позовної заяви та відзиву документами, виходячи із наступного: сторона відповідача посилається на начебто видане позивачу направлення № 2714146 від 26.02.2025 для проходження медичного обстеження для визначення придатності до військової служби. При цьому сторона відповідача не надає ніяких підтверджуючих документів щодо отримання позивачем зазначеного направлення № 2714146 від 26.02.2025 (розписки про його одержання чи будь-яких інших відміток про отримання, які містять підпис позивача). Сторона відповідача посилається на стисли строки проходження ВЛК, але якби позивач дійсно отримував направлення для проходження медичного обстеження для визначення придатності до військової служби № НОМЕР_1 від 26.02.2025, і не пройшов медичне обстеження та не надав відповідних документів, це питання постало б значно раніше, ніж у листопаді 2025 року, після спливу майже 9 місяців від дати, зазначеної у направленні. Окрім того, якби позивач дійсно отримував зазначене направлення та вчинив адміністративне правопорушення, то протокол про адміністративне правопорушення було б складено в той же день, коли позивач самостійно прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 – 10.11.2025, а не 26.11.2025. Зазначений протокол також містив би і відомості про направлення № 2714146 від 26.02.2025. Окрім того, сторона відповідача зазначає, що оскільки до 05.11.2025 військовозобов`язаний ОСОБА_1 не надав висновку ВЛК, то 05.11.2025 ІНФОРМАЦІЯ_3 звернувся до органів Національної поліції про доставлення порушника. Зазначений факт спростовується протоколом № 1077 від 26.11.2025, в якому зазначено, що: цитата: «05.11.2025 ІНФОРМАЦІЯ_2 звернувся до органів Національної поліції про доставлення правопорушника». Оскаржувана постанова № 1077 від 09.12.2025 також містить посилання на орган, що начебто звернувся до органів Національної поліції про доставлення порушника - ІНФОРМАЦІЯ_3 , що не відповідає протоколу № 1077 від 26.11.2025. Натомість, свідоцтво про хворобу № 2025-1124-1451-5784-7 від 24.11.2025, містить інформацію щодо розпорядження ІНФОРМАЦІЯ_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ) від 10.11.2025. Зазначене підтверджує, що саме 10.11.2025 позивач отримав розпорядження на огляд військово-лікарської комісії, а не 26.02.2025, як зазначає сторона відповідача. Крім цього, свій обов`язок оновити військово-облікові дані, який визначений ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», позивач виконав своєчасно, а саме 03.06.2024, що підтверджується відповідними відомостями, та перебуває на обліку у ІНФОРМАЦІЯ_2 , йому було присвоєно ВІН № 100620240676296200041, місця проживання не змінював, після оновлення даних 03 червня 2024 року, а саме 06.07.2024 переніс ГПМК в басейні ЛСМА, пройшов повний курс стаціонарного лікування в КНП «МЛ ШМД» КМР» м. Кропивницького в інсультному та реабілітаційному відділеннях. З 06.07.2024 періодично перебував на лікуванні в КНП «МЛ ШМД» КМР» та в КНП «Олександрівська лікарня». Останнє стаціонарне лікування з 13.08.2025 по 18.08.2025. Окрім того, з 15.08.2024 знаходився на амбулаторному лікуванні у лікаря невропатолога з діагнозом – відновний період гострого мозкового інсульту (06.07.2024). Відповідна довідка за вих. № 148 від 15.08.2024 надавалась позивачем особисто до ІНФОРМАЦІЯ_2 . В довідці окремо зазначено, що: «по завершенню лікування підлягає виключенню з військового обліку». Таким чином, сторона позивача вважає аргументи, викладені стороною відповідача у відзиві на позовну заяву у справі № 397/377/26, такими, що не відповідають дійсності та суперечать доказам, наявним у матеріалах справи. Сторона позивача підтримує позовні вимоги у повному об`ємі та просить відмовити у задоволенні відзиву на позовну заяву у справі № 397/377/26 (а.с. 46-48).

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступні фактичні обставини та відповідні ним правовідносини.
Згідно ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що містяться у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Положеннями ч. 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.
Будь-яке рішення чи дії суб`єкта владних повноважень мають бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об`єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку. Також рішення суб`єкта владних повноважень не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно ст. 6 КАС України суд, при вирішенні справи керується, принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Судом встановлено, що 09.12.2025 начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 стосовно позивача винесено постанову № 1077 у справі про адміністративне правопорушення, якою на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000,00 грн. за наступних обставин: 05.11.2025 ІНФОРМАЦІЯ_3 звернувся до органів Національної поліції в порядку ч. 3 ст. 38 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» про доставлення військовозобов`язаного ОСОБА_1 , який не пройшов військово-лікарську комісію для визначення придатності до військової служби, тим самим не виконав вимоги ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 3 ст. 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення. 26.01.2025 військовозобов`язаний ОСОБА_1 прибув самостійно до ІНФОРМАЦІЯ_2 , де складено адміністративний протокол. Тобто, своєю бездіяльністю військовозобов`язаний ОСОБА_1 порушив законодавство про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, тим самим вчинив правопорушення, за яке передбачена адміністративна відповідальність за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП (а.с. 10).
Згідно протоколу № 1077 від 26.11.2025, військовозобов`язаний ОСОБА_1 не пройшов ВЛК, не виконав вимоги ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», 05.11.2025 ІНФОРМАЦІЯ_2 звернувся до органів Національної поліції про доставлення правопорушника. До протоколу додається, зокрема, свідоцтво про хворобу (а.с. 11).
Відповідно до Свідоцтва про хворобу № 2025-1124-1451-5784-7 від 24.11.2025, ОСОБА_1 визнаний непридатним до військової служби (а.с. 14-16).

Згідно зі ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданим заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.
Згідно з вимогами ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення, відповідно до ст. 245 КУпАП, є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Спірні правовідносини виникли внаслідок притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП у зв`язку з порушенням законодавства про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, а саме - не проходження медичного огляду.
Відповідальність за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП настає за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію вчинене в особливий період 
З наведеного слідує, що для кваліфікації дій за частиною 3 статті 210-1 КУпАП необхідним є встановлення кваліфікуючої ознаки правопорушення - вчинення такого порушення в особливий період.
Відповідно до Указу Президента України № 303/2014 від 17 березня 2014 року «Про часткову мобілізацію», затвердженого Законом України від 17 березня 2014 року № 1126-VІ, в Україні оголошено часткову мобілізацію, отже з того часу настав особливий період, який триває по теперішній час, оскільки рішення про демобілізацію, затвердженого Верховною Радою України (ст. 11 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію») не приймалось. Щодо факту запровадження особливого періоду в Україні з 18 березня 2014 року наголосив Верховний Суд України у постанові від 30 травня 2018 року в справі №521/12726/16-ц.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України», особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Крім того, Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 в Україні було введено воєнний стан строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався Указами Президента України та діє по сьогоднішній день.
Отже, як на момент притягнення позивача до адміністративної відповідальності (09 грудня 2025 року), так і в період не проходження медичного огляду, зазначеного в постанові, діяв особливий період.
Диспозиція ст. 210-1 КУпАП є бланкетною та відсилає до спеціального законодавства та підзаконних нормативно-правових актів, які регулюють правовідносини щодо оборони, мобілізаційної підготовки та мобілізації.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначено Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року за № 2232-XII зі змінами (надалі - Закон № 2232-XII).
Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначення засад організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів регулює Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 року № 3543-XII (далі по тексту Закон № 3543-XII).
Згідно з абзацом 4 частини 1 Закон № 3543-XII, громадяни зобов`язані проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у розвідувальних органах України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.
Відповідно до абзацу 4 частини 10 статті 1 Закону № 2232-XII, громадяни зобов`язані проходити медичний огляд згідно з рішеннями комісії з питань взяття на військовий облік, комісії з питань направлення для проходження базової військової служби або військово-лікарської комісії відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у Службі зовнішньої розвідки України, розвідувальному органі Міністерства оборони України чи розвідувальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України чи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, відповідно.
Згідно пп. 4 п.1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, що є Додатком 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 року № 1487, призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні проходити медичний огляд та лікування в закладах охорони здоров`я згідно з рішеннями комісій з питань взяття на військовий облік, направлення для проходження базової військової служби або військово-лікарських комісій районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я СБУ, а у розвідувальних органах - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії розвідувальних органів.
Наказом Міністерства Оборони України № 402 від 14.08.2008 чітко регламентований прямий обов`язок проходити ВЛК з метою якісного проведення призову громадян на військову службу за станом здоров`я та неможливість відмовитися від проходження ВЛК.
Отже, положеннями вищевказаних нормативно-правових актів передбачено, що проходження ВЛК є не правом, а обов`язком військовозобов`язаного, за порушення якого може наставати відповідальність.

Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України). Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки. (ст. 235 КУпАП).
У п. 12 «Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки», затвердженого постановою КМУ № 154 від 23.02.2022 (далі Положення), зазначені повноваження керівника територіального центру комплектування та соціальної підтримки, серед яких, зокрема, розгляд справ про адміністративні правопорушення, визначені статтею 235 КУпАП, і накладення адміністративних стягнень.
Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя є юридичними особами публічного права, мають самостійний баланс, реєстраційні рахунки в органах Казначейства. Районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є відокремленими підрозділами відповідних територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя. Територіальний центр комплектування та соціальної підтримки має печатку із зображенням Державного Герба України і своїм найменуванням (п. 7 Положення).
Згідно з п. 1 Положення, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.
У п. 9 Положення визначені завдання покладені на територіальні центр комплектування та соціальної підтримки.
Отже, законодавець не розділяє територіальні центри комплектування та соціальної підтримки під час здійснення ними повноважень визначених у п. 9 Положення тих які мають статус юридичної особи і на тих, які цього статусу не мають, право керівника територіального центру комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення передбачені ст. 235 КУпАП, прямо передбачено п. 12 Положення.
А тому, притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП входить до повноважень начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно частини першої та другої статті 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
У відповідності до статті 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб?єкта владних повноважень обов?язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини неодноразово посилався на те, що провадження у справах про адміністративне правопорушення, за гарантіями може прирівнюватися з кримінальним для цілей застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п. 39 рішення «Лучанінова проти України» від 09.09.2011 року, п.1 резолютивної частини рішення «Швидка проти України від 30.10.2014 року), обґрунтовуючи їх, зокрема, як характером законодавчого положення, яке порушувалося (КУпАП), так і профілактичною та каральною метою стягнень, передбачених цим положенням.
Відповідно до ст. 62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Суд зазначає, що притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у справі № 175/1982/16-а (2а/175/10/16) від 30.05.2018.
Верховним Судом у справі № 463/1352/16-а від 08.07.2020 висловлена правова позиція, що процесуальний обов`язок щодо доказування правомірності винесення постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності покладено на відповідача як на суб`єкта владних повноважень, яка підлягає врахуванню судами згідно приписів частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при розгляді справи по суті.

Таким чином, як встановлено з матеріалів справи на момент складання протоколу про адміністративне правопорушення та як зазначено у ньому, а також при винесенні оскаржуваної постанови, у позивача було наявне Свідоцтво про хворобу і яке він надавав шостому відділу ІНФОРМАЦІЯ_2 , про проходження ним ВЛК і визнання його непридатним до військової служби. Отже, підстави для складання протоколу про адміністративне правопорушення та винесення оскаржуваної постанови були відсутні.
Разом з тим, суд звертає увагу на те, що у оскаржуваній постанові не має жодних відомостей про строки, у які позивачу необхідно було пройти ВЛК. Таких відомостей не містить і протокол про адміністративне правопорушення. 
При цьому, для підтвердження порушення позивачем вимог ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», відповідач, відповідно до статті 251 КУпАП, не надав жодних доказів, які б підтверджували факт події та складу адміністративного правопорушення, а саме: факт не проходження позивачем ВЛК; сама ж оскаржувана постанова не може бути належним та допустимим доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. Надане відповідачем направлення ОСОБА_1 про проходження ВЛК на 27.02.2025, суд не приймає до уваги, оскільки доказів отримання позивачем такого направлення і про його обізнаність про проходження ВЛК, починаючи з 27.02.2025, суду не надано. 
Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема, скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.
Таким чином, відповідачем правомірність прийняття оскаржуваної постанови не доведена, оскільки не надано доказів, що на момент її винесення позивач не пройшов ВЛК, а позивачем навпаки суду надано відповідний доказ, тому суд дійшов висновку, що постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення закриттю.

Відповідно до ч. 1 ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
З урахуванням зазначеного, суд вважає за можливе стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь позивача судові витрати в розмірі 665,60 грн.

Керуючись ст.ст. 77, 139, 243-246, 250, 286 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності - задовольнити.
Скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 Кодексу України про адміністративне правопорушення від 09.12.2025 № 1077 винесену стосовно ОСОБА_1 , а справу про адміністративне правопорушення закрити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1  665 (шістсот шістдесят п`ять) гривень 60 (шістдесят) копійок судового збору, сплаченого при зверненні з позовом до суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Третього апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому рішення.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_2 .
Представник позивача: Надьон Олена Станіславівна, місце знаходження: АДРЕСА_2 , ордер серія ВА № 1142831 від 18.03.2026, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серія КР № 000085 від 26.01.2017.
Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_6 , місце знаходження: АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ – НОМЕР_3 . 
Представник відповідача: Ткаченко Наталія Олександрівна, адреса: АДРЕСА_3 , РНОКПП – НОМЕР_4 , довіреність від 29.09.2025.

Суддя Д.В. МИРОШНИЧЕНКО