ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 квітня 2026 року
м. Хмельницький

Справа № 682/3164/25
Провадження № 22-ц/820/868/26

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: П`єнти І.В. (суддя-доповідач), Корніюк А.П., Талалай О.І.,
секретар судового засідання Заворотна А.В.
за участю: представників учасників справи Рясного В.Д., Мельник О.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Славутської міської ради Хмельницької області, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способу участі у вихованні дитини, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , поданою її представником адвокатом Рясним Владиславом Денисовичем, на рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 29 січня 2026 року (суддя Зеленська В.І.).
Заслухавши доповідача, пояснення представників учасників справи, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в:
У листопаді 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Славутської міської ради Хмельницької області про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні.
В обґрунтування позову зазначав, що з 20.08.2016 по 08.02.2023 перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою ОСОБА_2 . Від даного шлюбу мають малолітню доньку – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після розірвання шлюбу донька залишилася проживати з матір`ю. 
На підставі судового наказу Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 31 жовтня 2022 року відкрито виконавче провадження №70191298 від 07.03.2025 про стягнення з позивача на користь відповідачки аліментів на утримання доньки у розмірі заробітку (доходу) щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 18 жовтня 2022 року і до досягнення повноліття дитиною. 
Позивач мешкає окремо від доньки і на теперішній час перебуває на військовій службі у ЗСУ. Аліментні зобов`язання щодо утримання своєї доньки виконує належним чином, що підтверджується довідкою Славутського відділу Державної виконавчої служби у Шепетівському районі Хмельницької області №118509 від 11.11.2025 про відсутність заборгованості зі сплати аліментів. 
Не бажаючи втратити зв`язок із донькою та маючи бажання приймати участь у її вихованні та спілкуватися з нею, позивач намагався вийти на зв`язок з донькою через засоби зв`язку, вчиняв заходи щодо пошуку дитини за останнім відомим місцем проживання та використовував усі можливі шляхи для спілкування з відповідачкою з цього приводу. 
Проте, відповідачка чинить перешкоди у спілкуванні з донькою, в тому числі шляхом відібрання та вимкнення засобів зв`язку, забороняє спілкуватися дитині з батьком. Намагання батька знайти дитину за останнім відомим місцем проживання дитини виявилися безуспішним, а звернення позивача до Служби у справах дітей із проханням вплинути на ситуацію не дали ніяких результатів. 
Позивач вважає, що така поведінка матері не сприяє забезпеченню найкращих інтересів дитини і її гармонійному розвитку, руйнує зв`язок доньки із сім`єю, до якої належить як батько так і мати, що суперечить сімейним цінностям. Вважає, що безпосередня участь батька у вихованні доньки, регулярне спілкування між ними не лише забезпечить виконання батьківських прав позивача, а й буде відповідати інтересам дитини. Крім того, фактичне позбавлення матір`ю можливістю спілкуватися із донькою, призводить до формування ставлення дитини до батька під впливом матері, що може негативно вплинути на світосприйняття дитини. 
Перебування позивача на військовій службі значно звужує можливість для особистих візитів на виходів на зв`язок, однак на думку позивача, дані обставини не можуть розглядатися як небажання останнього спілкуватися з дитиною і тим більше не можуть бути підставою для втрати зв`язку із дитиною через фактичну відсутність можливість бачитися з нею. Позивач виявляє бажання спілкуватися та зустрічатися з донькою за будь-якої наявної на те у нього можливості, з урахуванням несення ним військової служби, однак досягти домовленості про побачення з дитиною не вдається, а вжиті ним заходи щодо мирного вирішення питання не дали результату. 
Звертаючись до суду за захистом своїх прав, позивач просив суд зобов`язати ОСОБА_2 не чинити перешкоди йому у спілкуванні з донькою ОСОБА_3 . Встановити ОСОБА_1 для участі у вихованні та спілкуванні з донькою ОСОБА_4 наступні способи участі:
- особисте і безперешкодне спілкування з нею за місцем її проживання, за місцем проживання батька або на нейтральній території (за домовленістю між батьками щодо узгодження часу та місця), починаючи з наступного місяця, після постановлення рішення суду;
- проведення спільного відпочинку щорічно 7 днів поспіль під час канікул, з урахуванням наявності та термінів відпустки у батька в зазначений період, особливостей такого відпочинку, стану здоров`я дитини, рекомендацій лікарів, без присутності матері, але за її попереднім узгодженням, в інші дні за спільною домовленістю між батьками дитини;
- необмежене особисте спілкування з донькою засобами телефонного, поштового, електронного та іншої можливості зв`язку, а через засоби мобільного зв`язку кожного дня протягом 30 хвилин у позашкільний час у дні, що будуть можливими через періодичність виконання військових завдань та перебування в місцях наявності мобільного зв`язку. 
Зобов`язати ОСОБА_2 повідомляти ОСОБА_1 не пізніше ніж за два тижні до передбаченого графіку побачення з дитиною засобами телефонного зв`язку чи допустимими месенджерами про початок канікул, місцезнаходження дитини, а також виникнення поважних обставин, коли зустріч батька з дитиною є неможливою. 
Рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 29 січня 2026 року позов задоволено частково.
Зобов`язано ОСОБА_2 не чинити перешкоди ОСОБА_1 у спілкуванні та вихованні дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Встановлено ОСОБА_1 способи участі у вихованні та особистому спілкуванні з дочкою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 : 
- побачення та спілкування батька ОСОБА_1 (у тверезому стані) з дочкою ОСОБА_4 щотижня в неділю у громадських місцях в присутності матері ОСОБА_2 , у заздалегідь погоджені батьками час та місці. Після закінчення воєнного стану в Україні, побачення та спілкування батька ОСОБА_1 (у тверезому стані) з дочкою ОСОБА_4 щотижня в неділю у громадських місцях, у заздалегідь погоджені батьками час та місці, без присутності матері;
- після закінчення воєнного стану в Україні, спільний відпочинок батька ОСОБА_1 з дочкою ОСОБА_4 , за її згодою, щорічно під час канікул тривалістю 7 днів поспіль з урахуванням стану здоров`я дитини, рекомендацій лікарів, без присутності матері, але за її попереднім погодженням; в інші дні - за спільною домовленістю між батьками;
- особисте спілкування батька ОСОБА_1 з дочкою ОСОБА_4 засобами телефонного, поштового, електронного, мобільного та іншого зв`язку протягом 30 хвилин двічі на тиждень у позашкільний час з урахуванням режиму дня дитини.
Виконання побачень з дитиною здійснювати з урахування характеру та місця проходження військової служби ОСОБА_1 та умов воєнного стану.
Зобов`язано ОСОБА_2 не пізніше ніж за два тижні до передбаченого графіком побачення з дитиною повідомляти ОСОБА_1 про місцезнаходження дитини та виникнення поважних обставин, коли зустріч батька з дитиною є неможливою.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції ОСОБА_2 , в інтересах якої дії її представник – адвокат Рясний В.Д., подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в частині зобов`язання не чинити перешкоди у спілкуванні з дитиною та визначити інший графік спілкування батька з донькою. При цьому, посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права.
Вважає, що при відсутності належних та допустимих доказів суд дійшов необґрунтованого висновку про те, що мати ОСОБА_4 чинила перешкоди ОСОБА_1 у вихованні та спілкуванні з донькою. Судом не враховано, що позивачем не вказано та не доведено матеріалами справи, які саме перешкоди чинить йому відповідачка у спілкуванні з дитиною та які способи їх усунення. Суд, зобов`язуючи відповідачку не чинити перешкод у спілкуванні батька з донькою ОСОБА_4 , не зазначив, які саме відповідачка створює перешкоди позивачу у вихованні та спілкуванні його з донькою. 
Вказує, що судом першої інстанції не було взято до уваги, що матеріали справи не містять інформації про те, що позивач звертався із заявами до правоохоронних органів з приводу невиконання відповідачем висновку органу опіки та піклування Служби у справах дітей міської ради щодо вжиття необхідних заходів для запобігання порушення відповідачем права позивача на зустрічі з дитиною. Фактично, позивачем не надано доказів на підтвердження існування будь-яких перешкод у вихованні та спілкуванні з дитиною відповідачкою, тому судом безпідставно задоволено дану позовну вимогу.
Звертає увагу суду на те, що відповідачем було здійснено часткове визнання позовних вимог, а саме, відповідач просив суд задовольнити позов в частині встановлення права позивача на спілкування з донькою ОСОБА_4 засобами телефонного, поштового, електронного та інших засобів зв`язку через мережу інтернет, з урахуванням режиму дня дитини, двічі на тиждень у позашкільний час. Крім того, відповідач погодився на надання дозволу позивачу на побачення та спілкування з неповнолітньою донькою ОСОБА_4 , встановивши порядок зустрічей, зокрема, виключно в громадських місцях в присутності матері, заздалегідь обговоривши не пізніше ніж за тиждень, час і місце зустрічі. Побачення батька з донькою повинні відбуватися в тверезому стані. Проте суд, прийняв рішення та визначив можливість побачень батька з донькою після воєнний час без присутності матері. 
Зазначає, що судом першої інстанції не було враховано, що у висновку органу опіки та піклування не було конкретизовано порядок побачень, при цьому судом, не з`ясовано питання чи такі побачення мають відбуватися за участю матері чи окремо. 
Зауважує, що судом при визначенні графіку спілкування батька з дитиною не зазначено, хто має його вести через його великий обсяг та не зазначено, яким чином порядок узгоджено з режимом дня дитини та життєвих потреб, зокрема навчання, тощо.
Вважає, що враховуючи вік дитини, її психоемоційний стан та інші обов`язкові обставини, що підлягають з`ясуванню та прийняттю, у суду не було підстав для того, щоб навіть після закінчення правового режиму воєнного стану в Україні, надати можливість позивачу (без присутності матері дитини), здійснювати побачення з дитиною, при явному обґрунтованому запереченні матері дитини та погодженні з такими запереченнями Служби у справах дітей виконавчого комітету Славутської міської ради.
Вказує, що судом при визначення спільного відпочинку батька з донькою щорічно 7 днів та побачення та спілкування в громадських місцях без присутності матері не було прийнято до уваги психологічний та емоційний стан здоров`я позивача, який є військовослужбовцем, вік малолітньої дитини, протилежність статі з батьком, емоційну прив`язаність до матері, з якою донька постійно проживає, в наслідок чого дитина може емоційно травмуватися. Тому, вважає, що графік побачень батька з дитиною має бути за обов`язкової присутності матері, а в подальшому, з урахуванням дорослішання дитини, для налагодження якісного контакту батька з донькою, такі зустрічі можуть відбуватися без матері. 
Суд першої інстанції безпідставно вважав, що донька морально готова для безпосереднього контакту з батьком без посередництва матері. 
З урахуванням вищевикладеного, ОСОБА_2 просила суд скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 в частині зобов`язання не чинити перешкоди у спілкуванні з дитиною ОСОБА_4 та визначити наступний графік спілкування батька з донькою:
-побачення та спілкування батька ОСОБА_5 (у тверезому стані) з дочкою ОСОБА_4 щотижня в неділю у громадських місцях в присутності матері ОСОБА_2 , у заздалегідь погоджені батьками час і місці, заздалегідь обговоривши не пізніше ніж за тиждень, час і місце зустрічі; 
-особисте спілкування батька ОСОБА_1 з дочкою ОСОБА_4 засобами телефонного, поштового, електронного, мобільного та іншого зв`язку протягом 30 хвилин двічі на тиждень у позашкільний час з урахуванням режиму дня дитини. 
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , через свого представника - адвоката Мельник О.В., просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Посилається на правильність та обґрунтованість висновків суду першої інстанції.
В судовому засіданні представник відповідачки ОСОБА_2 - адвокат Рясний В.Д. підтримав доводи апеляційної скарги.
В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Мельник О.В. просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції – без змін.
Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про день, місце і час слухання справи повідомлені належним чином.
Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Суд першої інстанції правильно встановив та виходив з того, що сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 08 лютого 2023 року (справа №682/1808/22). 
Відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьками якої є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с.17).
Судовим наказом від 31 жовтня 2022 року у справі № 682/1952/22 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини – дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі заробітку (доходу) щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 18 жовтня 2022 року і до досягнення повноліття дитиною (а.с.28).
Постановою начальника відділу Славутського відділу державної виконавчої служби у Шепетівському районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) від 07.03.2025 № ВП 7019129 звернуто стягнення на доходи боржника ОСОБА_1 на виконання судового наказу № 682/1952/22, виданого 31.10.2022 Славутським міськрайонним судом Хмельницької області (а.с.20-22).
Згідно з довідкою Славутського відділу Державної виконавчої служби у Шепетівському районі Хмельницької області від 11.11.2025 №118509, у ОСОБА_1 відсутня заборгованість зі сплати аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_6 (а.с.36).
Згідно з довідкою військової частини НОМЕР_1 від 13.11.2025 № 1807/2, старший солдат ОСОБА_1 перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 з 28.07.2025 по теперішній час (а.с.37).
Відповідно до висновку Органу опіки Виконавчого комітету Славутської міської ради щодо участі ОСОБА_1 у вихованні дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , від 05.01.2026 №04-31/13, враховуючи принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, право дитини на спілкування з обома батьками, а також проходження батьком військової служби, орган опіки та піклування вважає за доцільне надати ОСОБА_1 право на регулярне спілкування з дочкою в режимі телефонного та відеозв`язку не рідше 2-3 разів на тиждень у погоджений між батьками час з урахуванням режиму дня дитини. Надати право на особисті зустрічі з дитиною під час перебування батька у відпустці або у вільний від проходження служби час – за попереднім погодженням з матір`ю дитини. Не перешкоджати батькові брати участь у вихованні дитини, зокрема, у вирішенні питань, що стосуються навчання, лікування та розвитку дитини, шляхом інформування його про важливі події у житті дитини. Зобов`язати обох батьків утримуватися від дій, які можуть негативно впливати на психологічний стан дитини та її ставлення до іншого з батьків (а.с.131-133). 
Згідно з довідкою №1372 від 08.12.2025 Приватного закладу загальної середньої освіти «Київський ліцей «Демократична школа «Альтерра Скул», ОСОБА_3 дійсно навчається в 4 класі ПЗЗСО «Альтерра Скул» м.Києва на екстернатній формі навчання (а.с.137).
Відповідно до акту обтяження житлово-побутових умов від 29.12.2025 за місцем проживання малолітньої ОСОБА_4 з матір`ю ОСОБА_2 в АДРЕСА_1 встановлено створення належних умов для проживання, навчання та повноцінного розвитку дитини (а.с.134). 
Дані обставини підтверджуються матеріалами справи.
Частково задовольняючи позов та визначаючи способи участі батька у вихованні доньки, суд першої інстанції, врахувавши інтереси дитини, які мають пріоритет над інтересами батьків, принцип рівності батьків у реалізації права на вільне спілкування з дитиною та участь у її вихованні, активне бажання батька брати участь у вихованні та спілкуванні зі своєю донькою, виходив з того, що встановлений спосіб участі батька у спілкуванні та вихованні з дитиною не зашкодить їй, а навпаки дозволить максимально повно урахувати інтереси дитини, повністю відповідатиме її можливостям у повній мірі сприймати піклування кожного з батьків про її здоров`я, фізичний та духовний розвиток, сприятиме налагодженню зв`язку з батьком, що має ключове значення у розгляді цього спору.
З такими висновками суду першої інстанції погоджується й апеляційний суд.
Частиною третьою статті 51 Конституції України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Стаття 1 Закону України «Про охорону дитинства» визначає контакт з дитиною як реалізацію матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання їм інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини.
Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства», дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду у порядку, встановленому законом.
Статтею 18 Конвенції про права дитини визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Відповідно до частини першої статті 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Згідно зі статтею 9 Конвенції про права дитини, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.
У статті 7 Конвенції про права дитини передбачено, що кожна дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування.
Згідно зі статтею 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до статті 153 СК України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.
Згідно зі статтею 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.
Відповідно до статті 159 СК України, якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та її вихованні, зокрема він ухиляється від виконання рішення органу опіки і піклування, другий з батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування з урахуванням віку, стану здоров`я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.
Тлумачення статті 159 СК України свідчить, що позов про усунення перешкод у вихованні дитини і спілкуванні з нею - є позовом про заборону поведінки особи, яка чинить перешкоди іншій особі у здійсненні нею свого права.
Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що батько, який проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини. І таке спілкування відбувається саме в інтересах дитини.
Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.
Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі, стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.
Батько, який проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має беззаперечне право на особисте спілкування з дитиною, враховуючи його ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків, прихильність дитини до батька, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
Мати, яка проживає разом з дитиною, не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини.
Визначальним принципом регулювання сімейних відносин за участю дитини є максимально можливе урахування інтересів дитини (частина восьма статті 7 СК України, стаття 11 Закону України "Про охорону дитинства").
Відповідно до частини другої статті 155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
Крім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (стаття 142 СК України), у тому числі, й на рівне виховання батьками.
Згідно з частинами четвертою, п`ятою статті 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (частина шоста статті 19 СК України).
У рішенні від 11 липня 2017 року у справі "М. С. проти України", заява № 2091/13, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).
У параграфі 54 рішення ЄСПЛ "Хант проти України" від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.
Отже, визначаючи спосіб участі батька у вихованні дитини, спілкуванні з нею, суди мають враховувати принцип рівності прав батьків у вихованні дитини та принцип забезпечення найважливіших інтересів дитини.
Суд при встановленні способу спілкування має дотримуватися розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 29 травня 2019 року в справі № 357/17852/15-ц (провадження № 14-199цс19) виснувала, що положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитись на шкоду інтересам дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини.
Вирішуючи питання про встановлення способу участі у вихованні для одного з батьків, який постійно не проживає з дітьми, суди повинні враховувати усю сукупність обставин конкретної справи (постанови Верховного Суду від 07 серпня 2024 року в справі № 742/3278/23 (провадження № 61-7675св24), від 08 травня 2024 року в справі № 638/1269/23 (провадження № 61-15097св23) та інші).
У справах зі спорів щодо участі батьків у вихованні та спілкуванні з дитиною узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність спору з цього приводу є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім (фактичним) подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди.
Зазначений висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах наведено у постановах Верховного Суду від 05 жовтня 2022 року у справі № 196/1202/19 (провадження № 61-5501св22), від 26 червня 2023 року у справі № 753/5374/22 (провадження № 61-2097св23), від 27 лютого 2024 року у справі № 295/12894/20 (провадження № 61-1143св24).
За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до частини першої статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Згідно з частинами першою, другою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Вирішуючи позовні вимоги щодо визначення способів участі батька у вихованні дитини, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами у справі виникли непорозуміння, які носять особистий характер, що не дають можливості мирним шляхом вирішити питання про визначення порядку спілкування з донькою, який мав би влаштовувати кожну зі сторін по справі, що зумовлює вирішення даного питання в судовому порядку.
Крім того, задовольняючи частково позовні вимоги щодо встановлення порядку участі батька у вихованні і спілкуванні з його донькою, суд першої інстанції правильно виходив з меж заявлених вимог, із встановлених у справі фактичних обставин, врахував інтереси сторін, ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, у зв`язку з чим визначив порядок участі позивача у спілкуванні та вихованні доньки ОСОБА_4 , який враховує інтереси саме малолітньої, відповідає балансу інтересів усіх сторін, при цьому, забезпечує права батька на спілкування з донькою та збереження зв`язків між ним та дитиною.
При цьому, слід зазначити, що, з урахуванням вікових змін дитини, її розвитку та потреб, відношення до батька, батьки не позбавлені в майбутньому права змінити встановлений судом спосіб участі у вихованні малолітньої доньки, що буде відповідати, насамперед, інтересам дитини. 
Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про відсутність доказів того, що відповідачкою чиняться позивачеві перешкоди у спілкуванні з дитиною, оскільки потреба втручання держави шляхом вирішення судом спору між батьками щодо їх участі у вихованні дитини обумовлена поведінкою самих батьків, та їх небажанням винайти порозуміння між собою в позасудовому порядку в найкращих інтересах своєї дитини, тому факт звернення позивача із даним позовом для судового врегулювання даного спору є свідченням неможливості батьком дитини безперешкодно реалізувати своє право на участь у спілкуванні та вихованні доньки. 
Колегія суддів зауважує, що в спорах щодо дитини остання є суб`єктом, а не об`єктом правовідносин, і, в будь-якому випадку, найвищою метою є захист найкращих інтересів дитини, навіть якщо такі не співпадають з інтересами одного чи обох батьків.
Посилання в апеляційній скарзі про те, що суд безпідставно вважав, що донька морально не готова для безпосереднього контакту з батьком без присутності матері, є безпідставними, оскільки дані зустрічі визначені судом після закінчення воєнного стану, тому передбачити та наперед оцінити ставлення дитини до батька є передчасним висновком.
Колегія суддів зауважує, що батько, який проживає окремо від своєї дитини, очевидно має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батькові спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини і таке спілкування відбувається саме в інтересах дитини. Відновлення відносин та емоційного контакту малолітньої дитини з її батьком повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити дитину від зустрічей з батьком.
Аналогічний висновок зроблено у постанові Верховного Суду від 30 квітня 2025 року у справі № 750/5674/24.
Крім того, під час розгляду справи відповідачкою не доведено негативного впливу на дитину батька під час спілкуватися з донькою, та не наведено обставин, які б могли вказували на дії батька, які шкодять нормальному розвитку доньки. Жодних обставин, підтверджених належними та допустимими доказами, які б свідчили про наявність перешкод чи обмежень для спілкування батька з донькою у визначений судом порядок, судом не встановлено, а відповідачкою не доведено. 
Інші доводи апеляційної скарги не містять посилання на докази, які б спростовували висновки суду і впливали на їх законність, а зводяться до переоцінки доказів і незгоди скаржника з висновками суду щодо їх оцінки стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом.
Рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

у х в а л и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , поданою її представником адвокатом Рясним Владиславом Денисовичем, залишити без задоволення.
Рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 29 січня 2026 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 09 квітня 2026 року.

Суддя-доповідач      І.В. П`єнта

Судді:       А.П. Корніюк

О.І. Талалай