г Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області	

Справа № 213/107/26
Номер провадження 3/213/151/26

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 березня 2026 року . м. Кривий Ріг

Інгулецький районний суд Дніпропетровської обласі у складі:
головуючого судді – Нестеренка О.М.,
секретаря судового засідання Близнюк Є.О.,
за участі: представника особи який притягується що адміністративної відповідальності – Цепелєва Ю.М.,

розглянувши матеріали про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації та проживання: АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

І. Опис обставин, установлених під час розгляду справи.
05.01.2026 до суду надійшов Протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 551355, складений 26.12.2025 року, за змістом якого: 26.12.2025 року о 13:20 за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Широківське шоссе 1Д, водій ОСОБА_1 керував т.з. ЗАЗ Lanos, д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: звужені зіниці очей які не реагують на світло, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на визначення стану сп`яніння водій ОСОБА_1 відмовився, чим порушив п.п. 2.5 ПДР, за що відповідальність передбачена ч.1 ст.130 КУпАП. Факт руху та спілкування зафіксовано на БК 475186, 475167.
ОСОБА_1 . В судове засідання не з`явився, про місце та час розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки не повідомив, клопотань про перенесення розгляду справи не подавав. А тому вважаю за необхідне розглянути справу за його відсутності.
Адвокат Цепелєв Ю.М. під час судового засідання заявив клопотання про закриття провадження по справі у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення в діях ОСОБА_1 , надав клопотання про долучення результатів медичного огляду від 26.12.2025. Наполягав на тому, що ОСОБА_1 не мав жодних ознак сп`яніння і оформлення протоколу за ч.1 ст. 130 КУпАП було приводом для доставки водія в ТЦК.
ІІ. Нормативний акт, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення. 
Кодекс України про адміністративні правопорушення, будучи центральним нормативно-правовим актом, що регулює суспільні відносини по притягненню до адміністративної відповідальності, передбачає застосування адміністративного стягнення за керування транспортними засобами або суднами особами, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції. Зміст цього діяння розкривається у диспозиції частини 1 статті 130 цього Кодексу. 
ІІІ. Оцінка доказів, мотиви суду та прийняте у справі рішення.
Згідно з вимогами ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
В свою чергу, відповідно до положень ст.252 КУпАП - орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Оцінивши письмові докази, а саме: протокол про адміністративне правопорушення; рапорт; направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції; роз`яснення про відсторонення від права керування транспортним засобом; довідка про отримання посвідчення водія на право керування транспортними засобами; DVD диск з відеозаписом; картку обліку адміністративного правопорушення, при всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, роблю висновок про недоведеність вини ОСОБА_1 у відмові особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння, тобто у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Дослідивши відеозапис з місця події, судом встановлено, що зупинка транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 відбулась на блок-посту з метою перевірки документів.
Суд зазначає, що після перевірки документів та транспортного засобу за участю службового собаки працівники поліції почали наполягати, щоб водій ОСОБА_1 прослідував до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (ТЦК та СП). При цьому, всупереч вимогам Кодексу України про адміністративні правопорушення, поліцейські не здійснили адміністративного затримання в установленому законом порядку та не склали відповідного протоколу. Інспектор лише повідомив водієві про намір здійснити затримання та доставку до ТЦК, однак фактично такі дії вчинені не були.
Як вбачається з відеозапису, після відмови водія виконати вимогу прослідувати до ТЦК, працівник поліції радиться з напарником та здійснює телефонний дзвінок керівництву, під час якого обговорює пошук формальних підстав для примусового виведення водія з автомобіля.
Під час телефонної розмови поліцейський зазначив, що водію вже повідомлялося про необхідність надання документів до ТЦК, після чого обговорювалася можливість пред`явлення особі підозри у вживанні наркотичних засобів та примусового направлення до медичного закладу. Відразу після завершення цієї розмови інспектор підійшов до автомобіля та вперше зазначив про наявність у водія ознак сп`яніння, обґрунтувавши це виключно тим, що поведінка водія нібито не відповідає обстановці через небажання виходити з авто.
Суд звертає увагу, що протягом 29 хвилин спілкування з водієм, який виходив з машини, надав можливість оглянути багажник, виконував всі законні вимоги патрульних поліції, останній не вбачав у нього жодних ознак сп`яніння.
Безпосередньо переглянувши відеозапис, суд констатує, що жодних об`єктивних ознак наркотичного сп`яніння, визначених Інструкцією МВС та МОЗ, у поведінці ОСОБА_1 не зафіксовано. Водій адекватно відповідав на запитання, надав усі необхідні документи для перевірки, його мова була зв`язною, а небажання виходити з автомобіля було обумовлено виключно його незгодою з незаконною вимогою прослідувати до ТЦК без складання протоколу про адміністративне затримання.
Матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували наявність у ОСОБА_1 ознак наркотичного сп`яніння до моменту виникнення конфлікту щодо ТЦК. Сам відеозапис спростовує доводи поліцейських, демонструючи, що ознаки сп`яніння було "виявлено" виключно після відмови водія виконати вимогу, яка не ґрунтувалася на законі. 
Проаналізувавши хронологію подій, суд доходить переконання, що дії працівників поліції були спрямовані не на виконання функцій із забезпечення безпеки дорожнього руху, а на штучне створення підстав для притягнення водія до відповідальності з метою спонукання його до виконання вимог співробітників ТЦК та СП щодо мобілізаційних заходів. Лише після того, як ОСОБА_1 відмовився добровільно прослідувати до ТЦК, поліцейські, не маючи на те законних підстав, повідомили йому про наявність ознак наркотичного сп`яніння та зазначили в протоколі непідтверджені ознаки сп`яніння. У зв`язку з незгодою водія з такими безпідставними діями, працівники поліції склали протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, безпідставно кваліфікувавши його обґрунтовану поведінку як "затягування часу".
На безпідставність виявлення працівником поліції у  ОСОБА_1 ознак наркотичного спяніння вказує також долучений до матеріалів справи медичний висновок КП ДБКЛПДДОР від 26.12.2025 року відповідно до якого 26.12.2025 року  ОСОБА_1 не перебував в стані спяніння.
Відповідно до ст. 9 Конституції України Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України, як чинний міжнародний договір, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.
Україна, давши згоду на обов`язковість міжнародного договору, зобов`язується діяти таким чином, щоб не позбавити його мети та не зробити його неможливим для виконання. Тому і ратифікована Конвенція і практика ЄСПЛ відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» для України є джерелами права і обов`язковими до застосування.
Відповідно до практики ЄСПЛ, справи про адміністративні правопорушення є кримінальним для цілей застосування Конвенції (див. рішення у справах «Езтюрк проти Німеччини» (Ozturk v. Germany), від 21 лютого 1984 року, пп. 52-54, Series A № 73; «Лауко проти Словаччини» (Lauko v. Slovakia), 2 вересня 1998 року, пп. 56-59, ReportsofJudgmentsandDecisions 1998-VI;
У рішенні по справі «Нечипорук і Йонкало проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що докази, отримані в кримінальному провадженні з порушенням встановленого порядку, призводять до його несправедливості в цілому, незалежно від доказової сили таких доказів і від того, чи мало їх використання вирішальне значення для засудження обвинуваченого судом.
ЄСПЛ під провокацією (поліцейською) розуміє випадки, коли задіяні посадові особи, які є або співробітниками органів безпеки, або особами, що діють за їх дорученням, не обмежують свої дії лише розслідуванням кримінальної справи по суті неявним способом, а впливають на суб`єкт з метою спровокувати його на скоєння злочину, який в іншому випадку не було би скоєно, задля того щоб зробити можливим виявлення злочину, тобто, отримати докази та порушити кримінальну справу (рішення ЄСПЛ у справі «Раманаускас проти Литви» від 5 лютого 2008 року).
Даючи оцінку наявним у справі доказам у їх сукупності, суд вважає, що дії поліцейського щодо складання протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП відносно  ОСОБА_1 були незаконними.
З огляду на конкретні обставини зазначеної справи, є очевидним, що без зазначених протиправних дій працівника патрульної поліції, правопорушення не було б вчинено, тобто мала місце провокація та схиляння  ОСОБА_1 до відмови від проходження огляду.
Оцінивши сукупність досліджених доказів, суд доходить висновку, що вимога про проходження огляду на стан сп`яніння не була належним чином обґрунтована об`єктивними даними, а подальше складання протоколу за ч. 1 ст. 130 КУпАП відбулося за відсутності достатніх правових підстав. За таких обставин дії працівників поліції мають ознаки штучного створення умов для притягнення особи до адміністративної відповідальності, що суперечить принципу законності.
Пунктом 1 частини 1 статті 247 КУпАП передбачено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Приймаючи до уваги викладене, роблю висновок, що відповідно до ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у зв`язку із відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 130 ч. 1, 247, 251, 252, 280, 283-285 КУпАП, суддя, -

П О С Т А Н О В И В :

Провадження по справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП закрити, у зв`язку з відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення.
Постанова може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом 10 днів з дня її винесення.

Суддя О.М. Нестеренко