П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/6017/25 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Жданкіна Наталія Володимирівна 
Суддя-доповідач - Кузьмишин В.М. 
24 березня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Кузьмишина В.М. 
суддів: Моніча Б.С.  Сушка О.О. , 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 06 червня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Заступника Вінницького міського голови Фурмана Романа Сергійовича про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
І. Описова частина.
1. Короткий зміст позовних вимог.
1.1 Позивач звернувся до суду із позовом до заступника Вінницького міського голови Фурмана Романа Сергійовича про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.
1.2 В обґрунтування позовних вимог зазначає, що звернувся до відповідача із скаргою від 17.03.2025 на дії Департаменту транспорту та міської мобільності Вінницької міської ради щодо неналежного розгляду його звернення (скарги) від 17.03.2025 щодо дій працівника комунального підприємства "Вінницька транспортна компанія". 11.04.2025 відповідачем підготовлена відповідь. Однак, на переконання позивача, отримана відповідь містить висновки які не відповідають фактичним обставинам. 
2. Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції.
2.1 21.01.2025 ОСОБА_1 звернувся до комунального підприємства "Вінницька транспортна компанія" (далі - КП "ВТК") із зверненням стосовно ситуації, що сталась у салоні муніципального автобусу з д.н.з. НОМЕР_1 , а саме дій водія муніципального автобусу - ОСОБА_2 , який здав зміну та перебував поруч із водієм транспортного засобу, що прийняв зміну.
2.2 За результатом розгляду звернення, листом від 30.01.2025 за №209 КП "ВТК" повідомлено ОСОБА_1 про те, що провівши службове розслідування було встановлено, що водій, про якого йдеться у звернені заявника ( ОСОБА_3 ), перебував поза межами виконання своїх службових обов`язків і в цей час був звичайним пасажиром. Дії працівника, які не пов`язані з його професійною діяльністю поза межами робочої зміни, є його особистою відповідальністю, і підприємство не несе за них відповідальності.
2.3 Проте позивач з такими твердженням КП "ВТК" не погодився, в зв`язку з чим звернувся до департаменту транспорту та міської мобільності Вінницької міської ради із зверненням від 31.01.2025, реєстраційний індекс К/21/7345 щодо бездіяльності, на його думку, керівника КП "ВТК" щодо дій водія муніципального автобусу, який допустив хамство та дрібне хуліганство відносно заявника, як пасажира громадського транспорту.
2.4 Також, у зверненні до департаменту транспорту та міської мобільності Вінницької міської ради, заявник заявив про необхідність у розгляді його зверненні за його участі у тому числі дистанційно (у режимі відеоконференції), узгодивши дату та час.
2.5 Департаментом транспорту та міської мобільності Вінницької міської ради було розглянуто звернення гр. ОСОБА_1 від 31.01.2025, реєстраційний індекс К/21/7345, та підготовлено відповідь від 14.03.2025 за №К/21/7345/01-21 у якій зазначено, що розгляд звернення заявника проводився 05.03.2025 у відповідності до ст. 19 Закону України "Про звернення громадян" за участі заявника.
2.6 За інформацією, наданою КП "ВТК", 19.01.2025 о 14.23 год. водій - ОСОБА_3 , перебував в салоні муніципального автобуса д.н.з. НОМЕР_2 , як пасажир.
2.7 Крім того, департаментом було надіслано лист на ім`я т.в.о. генерального директора КП "ВТК" - Олександра Нечаева з рекомендацією розглянути питання застосування заходів впливу до вказаного працівника за некоректну поведінку, а також з метою недопущення виникнення подібних ситуацій в майбутньому, керівництву підприємства наголошено на необхідності проведення додаткової роз`яснювальної роботи з усіма водіями та працівниками, що задіяні для обслуговування пасажирів муніципального транспорту.
2.8 17.03.2025 позивач звернувся із зверненням, реєстраційний індекс К/01/18656, щодо листа - відповіді департаменту транспорту та міської мобільності на його попереднє звернення від 31.01.2025, реєстраційний індекс К/21/7345, у якому зазначив, що необхідно вжити заходів впливу до т.в.о. генерального директора КП "ВТК" за систематичні порушення працівниками правил поведінки при обслуговуванні пасажирів та не вжиття до винних осіб належних заходів дисциплінарної відповідальності.
2.9 Також, у зверненні від 17.03.2025, реєстраційний індекс К/01/18656, ОСОБА_1 просив розглянути його звернення вищою посадовою особою за директора департаменту транспорту та міської мобільності Вінницької міської ради - Андрія Сорокіна.
2.10 Для збереження законних прав та інтересів заявника, виконавчим комітетом Вінницької міської ради листом від 03.04.2025 ОСОБА_1 було запрошено 07.04.2025 о 11.00 год на розгляд його звернень у т.ч. від 17.03.2025, реєстраційний індекс К/01/18656. Позивач прийняв участь у розгляді його звернень в режимі відеоконференції з використанням застосунку "ZOOM".
2.11 За результатом розгляду звернення ОСОБА_1 від 17.03.2025, відповідач листом від 11.04.2025 №K/01/18656/1-00-10 повідомив заявника про результати розгляду, а саме те, що можливий конфлікт між ОСОБА_1 та працівником КП "ВТК" - ОСОБА_4 , відбувся поза межами виконання останнім трудових обов`язків, що підтверджується дорожнім листом №558731.
Крім того, заявнику повідомлено, що зазначена у його зверненнях ситуація має виключно цивільно - правовий характер та, у разі наявності спірних правовідносин між сторонами, може бути вирішена у судовому порядку без залучення КП "ВТК" та виконавчих органів Вінницької міської ради.
2.12 Також зі змісту повідомленої у відзиві на позовну заяву інформації встановлено, що разом із відповіддю на звернення, заявнику було надано копії відповідних документів, що підтверджують факт можливої конфліктної ситуації у поза робочий час водія муніципального автобусу - Грищука Олега.
2.13 Не погоджуючись із висновками відповідача, сформованими за результатом розгляду його звернення від 17.03.2025, позивач звернувся до суду з даним позовом.
3. Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
3.1 Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 06 червня 2025 року у хадоволенні позову відмовлено. 
3.2 Суд першої інстанції дійшов висновку, що у Вінницької міської ради як Засновника (Власника), відсутні повноваження щодо втручання у діяльність суб`єкта господарювання, у тому числі шляхом надання вказівок/доручень щодо притягнення працівників до дисциплінарної відповідальності. Розгляд звернення ОСОБА_1 від 17.03.2025 суб`єктом владних повноважень було проведено у відповідності до вимог Закону № 393/96-ВР об`єктивно, повно та всебічно, доказів протилежного матеріали справи не містять.
4. Короткий зміст вимог апеляційних скарг.
4.1 Позивач просить скасувати рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 06 червня 2025 року та ухвалити постанову, якою задовольнити позовні вимоги.
4.2 Підставою для апеляційного оскарження рішення суду є не з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
4.3 Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу у якому просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
ІІ. Мотивувальна частина. 
1. Позиція апеляційного суду
Апеляційний суд перевірив правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права у межах доводів апеляційної скарги та дійшов таких висновків.
1.1 Статтею 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
1.2 Статтею 40 Конституції України встановлено, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.
1.3 Питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об`єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів регулює Закон України від 02 жовтня 1996 року № 393/96-ВР "Про звернення громадян" (далі - Закон № 393/96-ВР). Цей Закон забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення.
1.4 Статтею 15 цього Закону визначено, що органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань). Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки.
1.5 Зі змісту норм Закону №393/96-ВР встановлено, що всі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади та посадових і службових осіб цих органів, які у свою чергу, зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).
1.6 11.04.2025, за результатами розгляду поданої ОСОБА_1 звернення від 17.03.2025, відповідач повідомив останньому, що розгляд раніше поданих ним звернень щодо поведінки водія автобуса Олега Грищука у салоні автобусу д.н.з. НОМЕР_2 , проводився 07.04.2025 у відповідності до ст. 19 Закону № 393/96-ВР, за участі позивача. Встановлено, що під час розгляду звернень позивача, обговорено порушені ним питання. На усі його питання, позивачу надано обґрунтовані відповіді та відповідні роз`яснення.
1.7 Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що висновок відповідача за результатами розгляду звернення позивача відноситься до дискреційних повноважень суб`єкта владних повноважень.
1.8 Верховий Суду у постанові від 09.11.2020 у справі №640/5681/19 (адміністративне провадження №К/9901/33907/19) за позовом до Національного антикорупційного бюро України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії, де суд зазначив:
«Разом з тим, як правильно зазначив суд першої інстанції, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. Дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору із будь-ким.
Також необхідно зважати на те, що з огляду на положення статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) щодо компетенції адміністративного суду останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які віднесені до компетенції цього органу державної влади.
Отже, адміністративний суд у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення), передбаченим Частиною другою статті 2 КАС України, критеріям, не втручається та не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.
Аналіз норм КАС України свідчить про те, що завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень, оскільки ключовим його завданням є здійснення правосуддя.
Відтак суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що зобов`язання Омбудсмена в межах повноважень вирішити питання щодо реалізації повноважень, передбачених пунктами 11, 12, 14 частини першої статті 13 Закону України «Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини», а також притягнення винних працівників НАБУ та секретаріату Омбудсмена до відповідальності буде втручанням у дискреційні повноваження Омбудсмена, з огляду на що вимоги в цій частині не можуть бути задоволені».
Аналогічного висновку щодо поняття і розмежування дискреційних повноважень дійшов Верховний Суд у постанові від 10.02.2022 у справі №160/7153/20.
1.9 Здійснюючи судочинство Європейський суд неодноразово аналізував наявність, межі, спосіб та законність застосування дискреційних повноважень національними органами, їх посадовими особами. Зокрема, в рішенні Європейського суду з прав людини від 17 грудня 2004 року у справі «Педерсен і Бодзгор проти Данії» зазначено, що здійснюючи наглядову юрисдикцію, суд, не ставлячи своїм завданням підміняти компетентні національні органи, перевіряє, чи відповідають рішення національних державних органів, які їх винесли з використанням свого дискреційного права, положенням Конвенції та Протоколів до неї.
1.10 Суд є правозастосовчим органом та не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належали б до компетенції такого суб`єкта владних повноважень.
Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.
1.11 Фактична незгода позивача зі змістом відповіді відповідача №K/01/18656/1-00-10 від 11.04.2025 не може свідчити про порушення вимог Закону України «Про звернення громадян». Доказів реального порушення прав та законних інтересів позивача, суду не надано.
1.12 Крім того, з боку відповідача не встановлено процедурних порушень при розгляді звернення позивача від 17.03.2025. 
1.13 Суд першої інстанції, проаналізувавши норми чинного законодавства України та Статуту КП "ВТК", дійшов правильного висновку, що у Вінницької міської ради як Засновника (Власника), відсутні повноваження щодо втручання у діяльність суб`єкта господарювання, у тому числі шляхом надання вказівок/доручень щодо притягнення працівників до дисциплінарної відповідальності.
1.14 Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що розгляд звернення ОСОБА_1 від 17.03.2025 суб`єктом владних повноважень, про результати якого позивачу повідомлено листом №K/01/18656/1-00-10 від 11.04.2025, було проведено у відповідності до вимог Закону №393/96-ВР об`єктивно, повно та всебічно, а доказів протилежного матеріали справи не містять.
1.15 Інші зазначені позивачем в апеляційній скарзі обставини, крім вищеописаних, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування, що узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 26.06.2018 у справі № 127/3429/16-ц, та усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справа «Серявін проти України», §58, рішення від 10.02.2010).
2. Висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги
2.1 Доводи апеляційної скарги не спростовують вказаних висновків суду першої інстанції.
2.2 Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 06 червня 2025 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає. 

Головуючий	 		Кузьмишин В.М.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Моніч Б.С.    Сушко О.О.