Справа № 739/192/26
Провадження № 2/739/316/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(заочне)

31 березня 2026 року          м. Новгород-Сіверський

Новгород-Сіверський районний суд Чернігівської області у складі:
головуючого - судді Чепурка В.В.,
за участю:
секретаря судового засідання – Лукаш Н.Я.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

1. Описова частина
Стислий виклад позицій учасників справи
Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (далі – позивач), діючи через свого представника – Оболонкову Ю.В., звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 (далі – відповідачка) про стягнення заборгованості за кредитним договором №16.09.2023-100002203 від 16 вересня 2023 року в розмірі 16 342 грн. 25 коп.
Свої позовні вимоги мотивує тим, що відповідно до вказаного договору відповідачка отримала від позивача кредиту розмірі 13 000 грн. на 140 днів зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 1% на день. Також сторонами було погоджено сплату відповідачем комісії за надання кредиту в розмірі 15% від суми кредиту, що становить 1 950 грн. 00 коп. У подальшому відповідачка свої зобов`язання за кредитним договором не виконувала, у результаті чого виникла прострочена заборгованість у розмірі 16 342 грн. 25 коп., з яких: 7 613 грн. 22 коп. заборгованість за тілом кредиту та 8 729 грн. 03 коп. заборгованість за процентами, яка й підлягає стягненню на користь позивача.
Представник позивача, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилася. При цьому у позовній заяві міститься її клопотання про розгляд справи без її участі за наявними в матеріалах справи доказами.
Відповідачка у судове засідання не з`явилася, хоча про час та місце судового розгляду була повідомлена належним чином. При цьому остання заяв по суті справи та про розгляд справи без її участі до суду не подала.
Заяви та клопотання учасників справи
Інших заяв та клопотань від представника позивача та відповідачки не надходило.
Процесуальні дії у справі
Ухвалою від 06 лютого 2026 року судом відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати розгляд даної справи у порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін у справі, при цьому роз`яснено відповідачці право подати відзив на позов та заперечення, а позивачу, у разі подання відповідачкою відзиву, право подати відповідь на відзив, а також визначено необхідні для вчинення вказаних дій строки.
У зв`язку з розглядом справи у порядку спрощеного позовного провадження, враховуючи, те, що відповідачка, будучи належним чином повідомленою про розгляд справи, у судове засідання не з`явилася, заяви про розгляд справи без її участі та відзиву на позов не подала, беручи до уваги позицію представника позивача, суд ухвалив здійснити розгляд справи за наявними у матеріалах справи доказами з постановленням заочного рішення.
2. Мотивувальна частина
Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин та оцінка аргументів і доказів учасників справи
Дослідивши матеріали справи і наявні в них докази, суд приходить до наступних висновків.
Як встановлено, 16 вересня 2023 року між позивачем та відповідачкою шляхом подання пропозиції (оферти) та її прийняття (акцепту) було укладено споживчий кредитний договір №16.09.2023-100002203, відповідно до якого позивач зобов`язався надати відповідачці на 140 днів кредит у розмірі 13 000 грн. 00 коп. (а.с. 14-21).
Вказаний договір був підписаний відповідачкою за допомогою електронного підпису, шляхом використання одноразового пароля-ідентифікатора Т933 (а.с. 20) та шляхом обміну електронними повідомленнями, що передбачено положеннями статей 3, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», статтями 6, 7, 12 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також узгоджується з висновками Верховного Суду, які містяться у постанові, винесеній 12 січня 2021 року у справі №524/5556/19.
Сторонами вказаного кредитного договору було погоджено денну процентну ставку за кредитом у розмірі 1 % за кожен день строку користування кредитом, а також погоджено сплату відповідачкою комісії за надання кредиту у розмірі 15% від суми кредиту, що становить 1 950 грн. 00 коп. (а.с. 20).
Крім того, пунктом 12 договору було передбачено, що за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання нараховується неустойка у розмірі 130 грн. 00 коп. (а.с. 20).
Згідно пункту 4 договору відповідачка зобов`язалася повернути кредиту строку до 02 лютого 2024 року (а.с. 19).
З квитанції платіжної системи «LIQPEY» на виконання кредитного договору №16.09.2023-100002203 відповідачці було перераховано кошти в сумі 13 000 грн. 00 коп. (а.с.30).
Таким чином, дослідженими у судовому засіданні доказами підтверджується факт надання позивачем відповідачці кредиту на виконання кредитного договору №16.09.2023-100002203 у розмірі 13 000 грн. 00 коп.
Згідно довідки-розрахунку, що міститься у матеріалах справи, позивачем визначено заборгованість відповідачки за вказаним вище кредитним договором у розмірі 16 342 грн. 25 коп., з яких: 7 613 грн. 22 коп. заборгованість за тілом кредиту та 8 729 грн. 03 коп. заборгованість за процентами (а.с. 31).
Суд вважає обгрунтованими доводи позивача про право нараховувати проценти за користування кредитними коштами протягом періоду кредитування тривалістю 140 днів згідно визначеної договором ставки, оскільки в цій частині кредитний договір не протирічить положенням законодавства.
З приводу нарахування відповідачці комісії за надання кредиту в розмірі 1 950 грн. 00 коп. суд враховує наступне.
У рішенні Конституційного Суду України від 11 липня 2013 року, винесеного у справі №7-рп/2013, вказав, що умови договору споживчого кредиту, його укладення та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими споживач вважається слабкою стороною у договорі та підлягає правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності.
Частиною першою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» №1023-XII від 12 травня 1991 року, далі – Закон України №1023-XII передбачено, що цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України "Про споживче кредитування".
Частиною першою статті 18 Закону України №1023-XII передбачено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.
Відповідно до частини другої статті 18 Закону України №1023-XII умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.
Згідно частини п`ятої статті 18 Закону України №1023-XII якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.
Відповідно до частини сьомої статті 18 Закону України №1023-XII положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Якщо до положення вносяться зміни, такі зміни вважаються чинними з моменту їх внесення.
Як вбачається, сплата зазначеної комісії згідно кредитного договору №1394-1427 фактично передбачена за укладення кредитного договору та надання кредитних коштів тобто за дії, які банк здійснює на власну користь, що є несправедливим, суперечить принципу добросовісності, є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків на погіршення становища споживача, що за своєю природою є дискримінаційним, суперечить моральним засадам суспільства, а тому є незаконним.
Саме такий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 19 лютого 2020 року, винесеного у справі №756/8840/17.
Згідно статті 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.
За таких обставин суд приходить до висновку про незаконність нарахування та стягнення з відповідачки комісії за надання кредиту в розмірі 1 950 грн. 00 коп.
Стосовно передбачено договором неустойки, яка може стягуватися з відповідачки на користь позивача за невиконання / неналежне виконання умов договору суд зазначає, що пунктом 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України визначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Також установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №2102-ІХ від 24 лютого 2022 року, на території України було введено воєнний стан строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався та продовжує діяти на даний час.
У зв`язку з викладеним відповідачка на період дії в Україні воєнного стану звільняється від сплати неустойки за прострочення виконання зобов`язань за кредитним договором і у разі її нарахування вказана неустойка має бути списана кредитодавцем.
Згідно статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
 Відповідно до частини першої статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Частиною першою статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належний йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Статтею 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення про позику, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Частиною першою статті 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Суд зазначає, що частиною першою статті 16 Закону України №1734-VIII передбачено, що споживач має право в будь-який час повністю або частково достроково повернути споживчий кредит, у тому числі шляхом збільшення суми періодичних платежів. Договором про споживчий кредит може бути передбачено обов`язок повідомлення кредитодавця про намір дострокового повернення споживчого кредиту з оформленням відповідного документа.
Якщо споживач скористався правом повернення споживчого кредиту шляхом збільшення суми періодичних платежів, кредитодавець зобов`язаний здійснити відповідне коригування зобов`язань споживача у бік їх зменшення та на вимогу споживача надати йому новий графік платежів. Договором про споживчий кредит може встановлюватися порядок дострокового повернення споживчого кредиту з урахуванням положень частини третьої цієї статті.
Згідно статті 19 Закону України №1734-VIII у разі недостатності суми здійсненого платежу для виконання зобов`язання за договором про споживчий кредит у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості:
1) у першу чергу сплачуються прострочена до повернення сума кредиту та прострочені проценти за користування кредитом;
2) у другу чергу сплачуються сума кредиту та проценти за користування кредитом;
3) у третю чергу сплачуються неустойка та інші платежі відповідно до договору про споживчий кредит.
Згідно відомостей, які містяться у позовній заяві, відповідачка здійснювала платежі на погашення заборгованості за кредитним договором, зокрема: 29 вересня 2023 року на суму 2 800 грн. 18 коп., 14 жовтня 2023 року на суму 2 930 грн. 17 коп., 06 листопада 2023 року на суму 3 969 грн. 28 коп., 30 листопада 2023 року на суму 2 700 грн., 10 квітня 2024 року на суму 1 000 грн. 00 коп. та 27 квітня 2024 року на суму 1 000 грн. 00 коп. (а.с. 3).
Оцінюючи обґрунтованість вимог позивач про стягнення з відповідачки в якості тіла кредиту 7 613 грн. 22 коп. та в якості заборгованості за процентами 8 729 грн. 03 коп. суд зазначає наступне.
Так, 16 вересня 2023 року відповідачка отримала кредит в розмірі 13 000 грн. 00 коп., при цьому вже 29 вересня 2023 року вона сплатила в рахунок його погашення 2 800 грн. 18 коп. На той час їй мало бути нараховано за 14 днів користування кредитом 14% від тіла кредиту, що становить 1 820 грн. 00 коп. (13 000 грн. 00 коп. х 14%).
Оскільки сплачена відповідачкою сума коштів мала бути направлена на погашення тіла кредиту, то станом на 29 вересня 2023 року у відповідачки перед позивачем існувала заборгованість за тілом кредиту у розмірі 11 180 грн. 00 коп. (13 000 грн. 00 коп. – 1 820 грн. 00 коп.) та заборгованість за процентами у розмірі 1 820 грн. 00 коп.
14 жовтня 2023 року відповідачка сплатила на погашення заборгованості за кредитом суму 2 930 грн. 17 коп.
При цьому, за 15 днів користування кредитним коштами у розмірі 11 180 грн. 00 коп., у період з 30 вересня по 14 жовтня 2023 року, позивач мав право нарахувати 15% від суми заборгованості, що становить 1 677 грн. 00 коп. (11 180 грн. 00 коп. х 15%).
Отже, станом 14 жовтня 2024 року відповідачка мала заборгованість за тілом кредиту в розмірі 8 249 грн. 83 коп. (11 180 грн. 00 коп. – 2 930 грн. 17 коп.) та заборгованість за процентами у розмірі 3 497 грн. 00 коп. (1 820 грн. 00 коп. + 1 677 грн. 00 коп.).
06 листопада 2023 року відповідачка сплатила на погашення заборгованості за кредитом 3 969 грн. 28 коп.
При цьому, за 23 дні користування кредитним коштами у розмірі 8 249 грн. 83 коп., у період з 15 жовтня по 06 листопада 2023 року, позивач мав право нарахувати 23% від суми заборгованості, що становить 1 897 грн. 46 коп. (8 249 грн. 83 коп. х 23%).
Отже, станом 06 листопада 2023 року відповідачка мала заборгованість за тілом кредиту в розмірі 4 280 грн. 55 коп. (8 249 грн. 83 коп. – 3 969 грн. 28 коп.) та заборгованість за процентами у розмірі 5 394 грн. 46 коп. (3 497 грн. 00 коп. + 1 897 грн. 46 коп.).
30 листопада 2023 року відповідачка сплатила на погашення заборгованості за кредитом 2 700 грн. 00 коп.
При цьому, за 24 дні користування кредитним коштами у розмірі 4 280 грн. 55 коп., у період з 07 по 30 листопада 2023 року, позивач мав право нарахувати 24% від суми заборгованості, що становить 1 027 грн. 33 коп. (4 280 грн. 55 коп. х 24%).
Отже, станом 30 листопада 2023 року відповідачка мала заборгованість за тілом кредиту в розмірі 1 580 грн. 55 коп. (4 280 грн. 55 коп. – 2 700 грн. 00 коп.) та заборгованість за процентами у розмірі 6 494 грн. 79 коп. (5 394 грн. 46 коп. + 1 027 грн. 33 коп.).
10 квітня 2024 року відповідачка сплатила на погашення заборгованості за кредитом 1 000 грн. 00 коп.
При цьому, за 64 дні користування кредитним коштами у розмірі 1 580 грн. 55 коп., у період з 01 грудня 2023 року по 02 лютого 2024 року, тобто по день закінчення строку кредитування, позивач мав право нарахувати 64% від суми заборгованості, що становить 1 011 грн. 55 коп. (1 580 грн. 55 коп. х 64%).
Отже, станом 10 квітня 2024 року відповідачка мала заборгованість за тілом кредиту в розмірі 580 грн. 55 коп. (1 580 грн. 55 коп. – 1 000 грн. 00 коп.) та заборгованість за процентами у розмірі 7 506 грн. 34 коп. (6 494 грн. 79 коп. + 1 011 грн. 55).
27 квітня 2024 року відповідачка сплатила на погашення заборгованості за кредитом 1 000 грн. 00 коп., з яких 580 грн. 55 коп. мало бути спрямовано на погашення заборгованості за тілом кредиту, а 419 грн. 45 коп. (1 000 грн. 00 коп. – 580 грн. 55 коп.) на погашення заборгованості за процентами.
Отже, станом 27 квітня 2024 року відповідачка взагалі не мала заборгованості за тілом кредиту та мала заборгованість за процентами у розмірі 7 086 грн. 89 коп. (7 506 грн. 34 коп. - 419 грн. 45 коп.).
Оскільки в ході судового розгляду встановлено, що з 27 квітня 2024 року відповідачка мала заборгованість за кредитним договором №16.09.2023-100002203 від 16 вересня 2023 рокув розмірі 7 086 грн. 89 коп., суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості у вказаному розмірі, відповідно позов підлягає задоволенню частково.

Судові витрати
Позивачем здійснено судові витрати на сплату судового збору у розмірі 2 662 грн. 40 коп. (а.с. 34), при цьому відповідачкою судові витрати не здійснювалися.
Оскільки позов підлягає задоволенню частково, відповідно до частини другої статті 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача необхідно стягнути понесені ним судові витрати пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, у розмірі 1 154 грн. 56 коп. (7 086 грн. 89 коп. х 2 662 грн. 40 коп. / 16 342 грн. 25 коп.).
На підставі викладеного, керуючись статтями 81-83, 141, 258-259, 263-268, 273, 280-289, 352, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» заборгованість за кредитним договором №16.09.2023-100002203 від 16 вересня 2023 року в розмірі 7 086 (сім тисяч вісімдесят шість) гривень 89 копійок.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» судові витрати у розмірі 1 154 (одна тисяча сто п`ятдесят чотири) гривні 56 копійок.
Заочне рішення може бути переглянуте Новгород-Сіверським районним судом Чернігівської області за письмовою заявою відповідача, який має право подати її до Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд – якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
У випадку залишення ухвалою суду заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, воно може бути оскаржене відповідачем шляхом подання апеляційної скарги до Чернігівського апеляційного суду у загальному порядку в тридцятиденний строк з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення. 
Рішення може бути оскаржене позивачем шляхом подання апеляційної скарги до Чернігівського апеляційного суду через Новгород-Сіверський районний суд Чернігівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Рішення суду набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач: Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр», ЄДРПОУ – 37356833, місцезнаходження: м. Київ, вул. Саксаганського, 133-а 
Відповідачка: ОСОБА_1 , РНОКПП – НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя           В.В. Чепурко