ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 641/9165/24
Номер провадження 22-ц/818/369/26

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2026 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Мальованого Ю.М.,
суддів: Маміної О.В., Пилипчук Н.П., 
за участю:
секретаря судового засідання Шевченко В.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції на рішення Слобідського районного суду м. Харкова від 30 травня 2025 року в складі судді Боговського Д.Є. по справі № 641/9165/24 за позовом Департаменту патрульної поліції до ОСОБА_1 про стягнення шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-
В С Т А Н О В И В:

У грудні 2024 року Департамент патрульної поліції звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
Позовна заява мотивована тим, що 15 червня 2019 року о 03-35 годині ОСОБА_1 , керуючи службовим транспортним засобом марки «Toyota Prius», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який на праві приватної власності належить Департаменту патрульної поліції, рухаючись по вул. Вишгородській в м. Києві, в районі перехрестя з пр. Правди, виконуючи невідкладне службове завдання, з увімкненими проблисковими маячками червоного та синього кольору та спеціальним звуковим сигналом, відступив від вимог розділу 8 Правил дорожнього руху України, не забезпечивши безпеку дорожнього руху, внаслідок чого скоїв зіткнення з транспортним засобом марки «Ford Kuga», державний номер НОМЕР_2 . Під час ДТП транспортні засоби зазнали механічних ушкоджень. Постановою Оболонського районного суду міста Києва від 21 лютого 2023 року ОСОБА_1 було визнано винним у скоєній ДТП. Внаслідок ДТП Департаменту як власнику транспортного засобу марки «Toyota Prius», реєстраційний номер НОМЕР_1 , завдано матеріальну шкоду, розмір якої згідно висновку транспортно-товарознавчого експертного дослідження № 19/13/1-64/ЕД/19 від 01 жовтня 2019 року становить 244 163,49 грн. Вказав, що обов`язок відшкодувати завдану шкоду покладається на відповідача. Просив стягнути з ОСОБА_1 суму у розмірі 244 163,49 грн та судовий збір у розмірі 3028,00 грн.
ОСОБА_1 подано відзив на позов, в якому він просив відмовити у його задоволенні. Вказав, що вину у скоєній ДТП він визнав, однак провадження у справі про притягнення його до адміністративної відповідальності було закрито у зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності. Позивачем не надано відомостей про виплату йому страхового відшкодування, та чи був автомобіль відремонтований. З моменту експертного дослідження пройшло п`ять років, а тому таке дослідження не може бути доказом розміру завданої шкоди. Крім того, служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Посилання позивача на положення ст. 134 КЗпП України необґрунтоване, оскільки кримінальне провадження відносно нього було закрито, а тому твердження позивача про повну матеріальну відповідальність працівника є безпідставними. Матеріальна відповідальність поліцейських регулюється ще і спеціальним Законом України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі», положеннями якого вказано, що особа може бути притягнуто до матеріальної відповідальності протягом трьох років з дня виявлення завданої шкоди. Позивачем цей трирічний строк пропущений, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.
Рішенням Слобідського районного суду м. Харкова від 30 травня 2025 року позовні вимоги Департаменту патрульної поліції залишено без задоволення. 
Рішення суду мотивовано тим, що позовні вимоги Департаменту патрульної поліції є необґрунтованими. Позивачем не надано відомостей про те, чи була застрахована на час ДТП цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу марки «Toyota Prius», реєстраційний номер НОМЕР_1 , чи звертався він до страхової компанії, чи було виплачене страхове відшкодування. Крім того, судом не встановлено підстав для покладення на відповідача повної матеріальної відповідальності, а відомості про його середній місячний заробіток відсутні, що позбавляє суд вирішити питання про розмір відшкодування.
На вказане судове рішення 24 червня 2025 року через систему «Електронний суд» Департамент патрульної поліції до суду апеляційної інстанції подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду – скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позов.
Апеляційна скарга мотивована тим, що внаслідок пошкодження службового автомобіля у ДТП 15 червня 2019 року Департаменту патрульної поліції завдано майнову шкоду у розмірі 244 163, 49 грн, яку відповідач як винна у ДТП особа має відшкодувати. Потерпілий вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права, зокрема, шляхом звернення вимоги до особи, яка завдала шкоди, про її відшкодування. Підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, а також грошовим коштам, під час виконання ними службових обов`язків встановлено Законом України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі" від 03 жовтня 2019 року N 160-IX, за яким до матеріальної відповідальності може бути притягнуто військовослужбовця у разі заподіяння прямої дійсної шкоди, наявності з його боку протиправної поведінки у зв`язку з неналежним виконанням ним обов`язків військової служби або службових обов`язків, та взаємозв`язку між діями військовослужбовця та заподіяною шкодою. Ним доведено наявність усіх елементів для притягнення відповідача до матеріальної відповідальності, а саме заподіяння прямої дійсної шкоди у вигляді пошкодження транспортного засобу. Постановою Оболонського районного суду міста Києва від 21 лютого 2023 року у справі № 756/1864/23 встановлено, що дії відповідача за ознаками ст. 124 КУпАП кваліфіковані правильно, оскільки він порушив Правила дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів. Відповідно до ст. 5 Закону N 160 особа за завдану з необережності шкоду несе матеріальну відповідальність у розмірі завданої шкоди, але не більше п`ятнадцяти прожиткових мінімумів, установлених для працездатних осіб, крім випадків, коли цим Законом передбачено повну чи підвищену матеріальну відповідальність. Станом на березень 2019 року розмір прожиткового мінімуму складав 1921,00 грн. Вказане зумовлює відшкодування відповідачем витрат, пов`язаних з ремонтом транспортного засобу «Toyota», моделі «Prius», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить позивачу.
25 серпня 2025 року від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просив залишити її без задоволення, а рішення суду – без змін, розглянути справу без його участі. Відзив мотивовано тим, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження своїх вимог. Наразі позивач в апеляційній скарзі посилається на обставини, що не були предметом судового розгляду у суді першої інстанції. Департаментом не надано відомостей щодо наявності полісу обов`язкового страхування пошкодженого транспортного засобу та отримання чи не отримання ним страхового відшкодування. З моменту експертного дослідження автомобіля і встановлення розміру збитків пройшло п`ять років, та позивач не надав відомостей щодо проведення ремонту автомобіля. Підстав для притягнення його до повної матеріальної відповідальності немає. Позивачем пропущені строки на звернення до суду. 
В судове засідання апеляційного суду сторони-учасники судового розгляду не з`явилися. 
Судові повістки-повідомлення про розгляд справи 12 березня 2026 року надіслані апеляційним судом на адреси сторін-учасників.
Департаментом патрульної поліції та його представником ОСОБА_2 отримано 21 липня 2025 року в електронних кабінетах (а.с. 131, 132).
Судова повістка на ім`я ОСОБА_1 повернута на адресу апеляційного суду з відміткою від 28 липня 2025 року «адресат відсутній за вказаною адресою», що у відповідності до пункту 3 частини 8 статті 128 ЦПК України є днем вручення судової повістки (а.с. 134-135), крім того про день, час та місце судового засідання учасника повідомлено відповідно до частини 11 статті 128 ЦПК України через оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України (а.с. 130, т. 1).
Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників справи, явка яких у судове засідання обов`язковою не визнавалась, оскільки відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції слід задовольнити частково, рішення суду – скасувати, провадження у справі закрити, виходячи з наступного.
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 15 червня 2019 року о 03-35 годині ОСОБА_1 , керуючи службовим транспортним засобом марки «Toyota Prius», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Вишгородській в м. Києві, в районі перехрестя з пр. Правди, виконуючи невідкладне службове завдання, з увімкненими проблисковими маячками червоного та синього кольору та спеціальним звуковим сигналом, відступив від вимог розділу 8 Правил дорожнього руху України, не забезпечивши безпеку дорожнього руху, внаслідок чого скоїв зіткнення з транспортним засобом марки «Ford Kuga», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під час дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби зазнали механічних ушкоджень.
Кримінальне провадження № 62019100000000727 щодо ОСОБА_1 закрито постановою від 16 грудня 2022 року.
Постановою Оболонського районного суду міста Києва від 21 лютого 2023 року провадження у справі № 756/1864/23 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП закрито у зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності. При цьому, судом встановлено, що він порушив п. 3.1 ПДР України, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП (а.с. 9-10). 
Транспортний засіб марки «Toyota Prius», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на праві приватної власності належить Департаменту патрульної поліції, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 (а.с. 11).
Згідно висновку транспортно-товарознавчого експертного дослідження № 19/13/1-64/ЕД/19 від 01 жовтня 2019 року, складеного судовим експертом Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України, вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу марки «Toyota Prius», 2014 року випуску, номер кузова НОМЕР_4 , реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить Департаменту патрульної поліції, у результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 15 червня 2019 року, станом на момент проведення експертного дослідження – 01 жовтня 2019 року, складає 244 163,49 грн (а.с. 12-38).
ОСОБА_1 з 20 січня 2017 року проходить службу в Управлінні патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції, що підтверджується довідкою від 10 січня 2025 року № 837/41/11/6/02-2025 (а.с. 53). На підтвердження його перебування на службі з 14 по 15 червня 2019 року (нічна зміна) надано довідку старшого інспектора відділу чергової служби УПП у м. Києві Департаменту патрульної поліції від 13 січня 2025 року № 331вн/41/1/7-2025, копію книги нарядів роти № 7 батальйону № 3 полку № 1 (з обслуговування правого берега) (а.с. 54-59).
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Поняття «суд, встановлений законом» зводиться не лише до правової основи самого існування суду, але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.
Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних і суспільних інтересів.
Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства, якими є цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, за правилами якого розглядається визначена категорія справ.
При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі. 
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України установлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. 
Згідно з пунктами 1 та 2 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженого постановою Верховної Ради України від 23 червня 1995 року № 243/95-ВР (чинного на час ДТП), це Положення визначає підстави і порядок притягнення до матеріальної відповідальності військовослужбовців і призваних на збори військовозобов`язаних, винних у заподіянні шкоди державі під час виконання ними службових обов`язків, передбачених актами законодавства, військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативними актами.
Дія цього Положення поширюється також на осіб рядового та начальницького складу Міністерства внутрішніх справ України.
За вказаним Положенням відшкодуванню підлягає пряма дійсна шкода, завдана розкраданням, пошкодженням, втратою чи незаконним використанням військового майна, погіршенням або зниженням його цінності, що спричинило додаткові витрати для військових частин, установ, організацій, підприємств та військово-навчальних закладів (далі - військові частини) для відновлення, придбання майна чи інших матеріальних цінностей або надлишкові виплати.
Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Правилами статті 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю. Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. До суду можуть звертатися в інтересах інших осіб органи та особи, яким законом надано таке право. Суб`єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду виключно у випадках, визначених Конституцією та законами України.
Пунктами 1, 2 частини першої статті 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження; спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.
Пунктами 1, 2, 8 частини першої статті 4 КАС України визначено, що адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій. Позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, або адміністратор за випуском облігацій, який подає позов до адміністративного суду на захист прав, свобод та інтересів власників облігацій відповідно до положень Закону України "Про ринки капіталу та організовані товарні ринки", а також суб`єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду;
Статтею 17 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу в поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.
Статтею 19 Закону України «Про Національну поліцію» у редакції на час ДТП передбачено, що у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом (частини 1 та 2).
Відповідно до частини першої статті 59 Закону України «Про Національну поліцію» служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.
Стаття 60 Закону України «Про Національну поліцію» визначає, що відносини, що виникають у зв`язку зі вступом, проходженням та припиненням служби в поліції, регулюються цим Законом та іншими нормативно-правовими актами з питань проходження служби в поліції.
За пунктом 17 частини першої статті 4 КАС України публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.
Зазначеними нормами права прямо передбачено, що служба у Департаменті патрульної поліції є публічною службою.
У пункті 1 Розділу ІІІ Порядку використання і зберігання транспортних засобів Національної поліції України, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України 07 вересня 2017 року № 757, зазначено, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 04 червня 2003 року № 848 «Про впорядкування використання легкових автомобілів бюджетними установами та організаціями» всі транспортні засоби органів поліції використовуються виключно в службових цілях, для забезпечення оперативної і господарської діяльності в межах установлених лімітів та передбачених у їх кошторисах асигнувань.
Патрульна служба відповідно до покладених на неї завдань здійснює, зокрема цілодобове патрулювання території обслуговування з метою забезпечення належної охорони громадського порядку, громадської безпеки та контролю за дотриманням правил дорожнього руху, забезпечення його безпеки. У разі необхідності здійснює регулювання дорожнього руху (підпункт 1 пункту 1 Розділу ІІІ Положення про патрульну службу Міністерства внутрішніх справ, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України 02 липня 2015 року № 796).
Звертаючись до суду із цим позовом, Департамент патрульної поліції просив стягнути з відповідача завдану майнову шкоду, спричинену внаслідок ДТП під час виконання останнім службових обов`язків, а саме здійснення патрулювання на службовому автомобілі (несення публічної служби).
Як встановлено судом, ДТП за участю відповідача ОСОБА_1 сталася саме під час виконання ним службових обов`язків, що зокрема, підтверджується довідками Департаменту від 10 січня 2025 року № 837/41/11/6/02-2025, від 13 січня 2025 року № 331вн/41/1/7-2025, копією книги нарядів роти № 7 батальйону № 3 полку № 1 (з обслуговування правого берега), постановою Оболонського районного суду м. Києва від 21 лютого 2023 року.
Таким чином, відповідач у справі, що розглядається, перебуваючи на посаді, що відноситься до публічної служби, завдав шкоду державі в особі Департаменту патрульної поліції Національної поліції України шляхом пошкодження майна у період здійснення ним повноважень, пов`язаних із виконанням завдань і функцій державного органу та безпосередньо його службових обов`язків.
Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
У постанові від 22 січня 2020 року у справі № 813/1045/18 (провадження № 11-574апп19) Великою Палатою Верховного Суду зроблено висновок, що «за наслідками розгляду справи № 818/1688/16 (постанова від 5 грудня 2018 року) Велика Палата Верховного Суду з метою встановлення чіткого критерію визначення юрисдикції спорів щодо відшкодування шкоди/стягнення збитків, завданих особою, яка перебуває або перебувала на посадах, віднесених до державної або публічної служби, за позовом суб`єкта владних повноважень, відступила від висновку, викладеного, зокрема, й у постанові від 20 червня 2018 року у справі № 815/5027/15 виходячи з таких міркувань. У випадку зобов`язання особи, яка перебуває на посаді державної/публічної служби, відшкодувати шкоду або збитки, завдані внаслідок виконання нею службових/посадових обов`язків, перед судом обов`язково постане питання не лише встановлення обсягу завданої шкоди/збитків, а й оцінки правомірності дій такої особи. Водночас у рамках цивільного процесу суд не може досліджувати та встановлювати правомірність дій, рішень чи бездіяльності службовця або посадовця, оскільки така можливість передбачена лише в адміністративному процесі в силу приписів статті 19 КАС, якою охоплюється питання прийняття на публічну службу, її проходження та звільнення. Указані спори підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства як такі, що пов`язані з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питаннями відповідальності за рішення, дії чи бездіяльність на відповідній посаді, що призвели до завдання шкоди/збитків, навіть якщо притягнення її до відповідальності шляхом подання відповідного позову про стягнення такої шкоди/збитків відбувається після її звільнення з державної служби. Ураховуючи наведене, спір у справі щодо відшкодування державі в особі військової частини шкоди, завданої особою шляхом втрати майна під час здійснення ним повноважень, пов`язаних з проходженням військової (публічної) служби, є публічно-правовим і належить до юрисдикції адміністративних судів».
У постанові Верховного Суду від 21 лютого 2020 року у справі № 932/14855/19 вказано, що постановляючи ухвалу про закриття провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, обґрунтовано виходив з того, що спір з приводу відшкодування органу державної влади шкоди, завданої відповідачем шляхом пошкодження службового автомобіля під час здійснення патрулювання, тобто під час виконання службових обов`язків (несення публічної служби), є публічно-правовим і належить до юрисдикції адміністративних судів.
Зазначене відповідає правовим висновкам Верховного Суду, викладеним, зокрема в постановах від 25 листопада 2020 року у справі № 202/124/19 (провадження № 61-7056св20), від 09 грудня 2020 року у справі № 204/824/18 (провадження № 61-3383св19), від 14 грудня 2020 року у справі № 750/13126/19 (провадження № 61-10483св20), від 25 січня 2021 року у справі № 727/7203/18 (провадження № 61-7722св19), від 18 серпня 2021 року у справі № 205/4241/18 (провадження № 61-308св20), в яких спірні правовідносини були аналогічними (Департамент патрульної поліції пред`явив позови до працівників патрульної служби (поліції) про відшкодування завданої ними шкоди, спричиненої пошкодженням службового транспортного засобу під час ДТП) і суди попередніх інстанцій або ж сам Верховний Суд вказали на необхідність вирішення таких справ у порядку адміністративного судочинства. 
Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про можливість вирішення спору у цій справі за позовом Департаменту патрульної поліції про відшкодування шкоди до його працівника – поліцейського Єльнікова А.М., у порядку цивільного судочинства.
Цей спір підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства як такий, що пов`язаний з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питаннями відповідальності за рішення, дії чи бездіяльність на відповідній посаді, що призвели до завдання шкоди/збитків.
Вказаний висновок також узгоджується із висновками, висловленими у постановах Верховного Суду від 08 червня 2022 року у справі № 759/19167/19, від 28 вересня 2023 року у справі № 182/3615/22, від 05 березня 2025 року у справі № 391/832/23 за позовами Департаменту патрульної поліції.
Частинами 1, 2 статті 377 ЦПК України визначено, що судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19 - 22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження в справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Таким чином, оскільки спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі.
Позивачу роз`яснюється, що розгляд зазначеної справи має здійснюватися у порядку адміністративного судочинства, а також, що протягом десяти днів з дня отримання копії цього судового рішення він може звернутися до апеляційного суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією (частина 1 статті 256 ЦПК України).
Керуючись ст. ст. 255, 367, 368, п. 4 ч. 1 ст.374, ст. 377, ст. ст. 381-384, 389 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції задовольнити частково.
Рішення Слобідського районного суду м. Харкова від 30 травня 2025 року скасувати.
Провадження у справі № 641/9165/24 за позовом Департаменту патрульної поліції до ОСОБА_1 про стягнення шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди – закрити.
Роз`яснити Департаменту патрульної поліції, що розгляд справи віднесено до юрисдикції адміністративних судів. Протягом 10 днів з дня отримання постанови позивач має право звернутися до Харківського апеляційного суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.
Повний текст постанови складено 16 березня 2026 року.

Головуючий Ю.М. Мальований 

Судді О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук