П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 квітня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/39543/24	

Головуючий І інстанції: Бездрабко О.І.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді - Осіпова Ю.В.,
суддів - Коваля М.П., Скрипченка В.О.,
розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 07 травня 2025 року (м.Одеса, дата складання повного тексту рішення суду - 07.05.2025р.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, третьої особи - Державного реєстратора Виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради Величко Дар`ї Ігорівни про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії, -
В С Т А Н О В И В:
23.12.2024р. ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Міністерства юстиції України та третьої особи - Державного реєстратора Виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради Величко Д.І., в якому просив суд:
- визнати протиправним та скасувати наказ відповідача від 02.08.2024р. №1961/7 «Про відмову в задоволенні скарги»;
- зобов`язати Міністерство юстиції України забезпечити новий розгляд його скарги відповідно до «Порядку розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції» (затв. постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015р. №1128).
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що на підставі розпорядження Сергіївського селищного голови Чередниченка А.Г. від 13.09.2022р. №82-к призначено на посаду заступника селищного голови з питань діяльності виконавчих органів ради з 14.09.2022р. В період з 25.04.2024р. по 28.06.2024р. на позивача було покладено виконання обов`язків чинного селищного голови, який перебував у відпустці. Незважаючи на вказані обставини, державним реєстратором Виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради Величко Д.І. без врахування положень норм чинного законодавства, ігноруючи відповідні розпорядження селищного голови, вчинено ряд реєстраційних дій. Зокрема, 06.06.2024р. державним реєстратором було вчинено реєстраційні дії щодо державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу та внесено записи до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за №1005521070009001167, яким виключено інформацію про позивача як особу, на яку покладено обов`язки селищного голови та за №1005521070007001167, яким включено інформацію про ОСОБА_2 як особу, на яку покладено обов`язки селищного голови, який самочинно набув відповідні повноваження. 
Позивач вважає, що вказані реєстраційні дії проведено на підставі документів, що суперечать Конституції України та законам України, тому за даним фактом направив до Міністерства юстиції України скаргу. Однак, за результатами розгляду останньої, відповідач ухвалив наказ за №1961/7 від 02.08.2024р., яким відмовив у задоволенні такої скарги, підставою для якого слугував висновок центральної Колегії Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства від 15.07.2024р. за результатами розгляду скарг ОСОБА_1 від 20.06.2024р. зареєстрованими у Міністерстві юстиції України 21.06.2024р. за №СК-3323-24 та 25.06.2024р. за №СК-3381-24. Позивач вважає, що оскаржуваний наказ винесено протиправно, оскільки відповідачем не враховано усі обставини, що мають значення для прийняття рішення, без встановлення обставин шляхом перевірки відомостей, що містяться в Реєстрі, недобросовісно, нерозсудливо, непропорційно, без дотримання принципу рівності, а також без урахування права позивача на участь у процесі прийняття рішення. Позивач вважає свої права порушеними, а наказ відповідача протиправним, тому звернувся до суду з даним позовом.
Представник відповідача надав до суду 1-ї інстанції письмовий відзив, у якому позовні вимоги не визнав та просив відмовити у їх задоволенні.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 07 травня 2024 року (ухваленим в порядку спрощеного (письмового) провадження) у задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовлено в повному обсязі.
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 06.06.2025р. подав апеляційну скаргу, в якій зазначив про те, що судом при винесенні оскаржуваного рішення було порушено норми матеріального та процесуального права, у зв`язку із чим просив скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 07.06.2025р. і прийняти нове, яким його позовні вимоги - задовольнити в повному обсязі.
Ухвалами П`ятого апеляційного адміністративного суду від 11.06.2025р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження.
16.06.2025р. до суду апеляційної інстанції надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу, у якому відповідач заперечував щодо її задоволення, посилаючись на безпідставність викладених у ній доводів та просив оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим.
19.06.2025р. до П`ятого апеляційного адміністративного суду надійшли матеріали справи.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України, апеляційні скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, можуть бути розглянуті судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження.
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч.1 ст.308 КАС України).
Розглянувши матеріали даної справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги позивача, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.
Позивач - ОСОБА_1 з 14.09.2022р. працював на посаді заступника селищного голови з питань діяльності виконавчих органів ради на підставі розпорядження Сергіївського селищного голови від 13.09.2022р. №82-к.
Розпорядженнями Сергіївського селищного голови від 25.04.2024р. №52-од «Про виконання обов`язків селищного голови на час відсутності ОСОБА_3 » та від 28.06.2024р. №34-в «Про відпустку селищного голови» покладено обов`язки селищного голови на заступника селищної голови з питань діяльності виконавчих органів влади Полянського О.Д.
05.06.2024р. рішенням Сергіївської селищної ради Білгород-Дністровського району Одеської області №1128 «Про обрання секретаря Сергіївської селищної ради» було затверджено прокол №3 засідання лічильної комісії про результати таємного голосування щодо обрання секретаря селищної ради, а також обрано секретарем Сергіївської селищної ради VIII скликання депутата селищної ради Шевченка А.О. на строк повноважень селищної ради.
06.06.2024р. розпорядженням секретаря селищної ради №63-од «Про прийняття повноважень Сергіївського селищного голови» Шевченко А.О. приступив до виконання повноважень селищного голови з 06.06.2024р. в зв`язку з відсутністю Сергіївського селищного голови.
Одночасно, розпорядженням секретаря селищної ради від 06.06.2024р. №64-од «Про внесення змін до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань», у зв`язку із кадровими змінами та з метою приведення у відповідність до чинного законодавства, наказано здійснити дії стосовно державної реєстрації змін до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань шляхом виключення відомостей про ОСОБА_1 , як особу, відмінну від керівника, яка може вчиняти дії від імені юридичної особи з Єдиного державного реєстру.
06.06.2024р. Державним реєстратором Виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради Величко Д.І. вчинено реєстраційні дії №1005521070009001167 та №1005521070010001167 (державна реєстрація змін до відомостей про юридичну особу), за результатами яких в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань було змінено особу, відмінну від керівника, яка може вчиняти дії від імені юридичної особи Сергіївської селищної ради з Полянського О.Д. на ОСОБА_4 
20.06.2024р. позивач звернувся до Міністерства юстиції України із скаргами на реєстраційні дії в Єдиному державному реєстрі від 06.06.2024р. №1005521070009001167 і №1005521070010001167, які проведені державним реєстратором Виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради Величко Д.І. щодо Сергіївської селищної ради Білгород-Дністровського району Одеської області з вимогою анулювати третій особі доступ до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
15.07.2024р. Центральною колегією Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції за результатами розгляду скарги складено висновок, в якому рекомендувала відмовити у задоволенні вказаних скарг позивача, у зв`язку з тим, що реєстраційні дії третьої особи відповідають законодавству у сфері державної реєстрації. Мотивуючи рішення, колегія зазначила, що відповідальність за надання недостовірних відомостей, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру несуть особи, які внесли до установчих документів, або інших документів, які подаються державному реєстратору, завідомо неправдиві відомості. Шляхом перевірки колегією встановлено, що державний реєстратор Величко Д.І. провела оскаржувані реєстраційні дії на підставі документів, комплектність, зміст та форма яких відповідали вимогам законодавства, у зв`язку із чим, третьої особи булим відсутні підстави для відмови у державній реєстрації.
Наказом Міністерства юстиції України від 02.08.2024р. №1961/7 «Про відмову в задоволенні скарги» відмовлено у задоволенні скарг позивача, з огляду на правомірність реєстраційних дій третьої особи.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням відповідача, позивач звернувся з даним позовом до суду. 
Вирішуючи справу по суті та повністю відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд 1-ї інстанції виходив із необґрунтованості та недоведеності заявлених ОСОБА_1 позовних вимог та, відповідно, відсутності підстав для їх задоволення.
Колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали даної справи та наявні в них докази, погоджується з такими висновками суду першої інстанції та вважає їх обґрунтованими, з огляду на наступне.
Частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень повинен діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Так, процедуру здійснення Міністерством юстиції України розгляду скарг на рішення, дії або ж бездіяльність державного реєстратора у сфері державної реєстрації юридичних осіб, їх символіки (у випадках, передбачених законом), громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, фізичних осіб - підприємців та відокремлених підрозділів юридичної особи, утвореної відповідно до законодавства іноземної держави, визначають вимоги Закон України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» від 15.05.2003р. №755-IV та «Порядку розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів міністерства юстиції» (затв. постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015р. №1128).
Пунктами 4, 5, 7 ч.1 ст.1 Закону №755-IV визначено, що державна реєстрація юридичних осіб, громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб-підприємців - це офіційне визнання шляхом засвідчення державою факту створення або ж припинення юридичної особи, громадського формування, що не має статусу юридичної особи, відокремленого підрозділу юридичної особи, утвореної відповідно до законодавства іноземної держави, засвідчення факту наявності відповідного статусу громадського об`єднання, професійної спілки, її організації або об`єднання, політичної партії, організації роботодавців, об`єднань організацій роботодавців та їхньої символіки, засвідчення факту набуття або позбавлення статусу підприємця фізичною особою, зміни відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, про юридичну особу та фізичну особу - підприємця, а також проведення інших реєстраційних дій, передбачених цим Законом.
Державний реєстратор юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань - особа, яка перебуває у трудових відносинах з суб`єктом державної реєстрації, нотаріус.
У свою чергу, Єдиний державний реєстр - єдина державна інформаційна система, що забезпечує збирання, накопичення, обробку, захист, облік та надання інформації про юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, відокремлені підрозділи юридичної особи, утвореної відповідно до законодавства іноземної держави.
За приписами ч.2 ст.6 Закону №755-IV, державний реєстратор: приймає документи; встановлює черговість розгляду поданих документів для державної реєстрації; перевіряє наявність у Реєстрі -заборони вчинення реєстраційних дій; перевіряє документи на наявність підстав для відмови у державній реєстрації; під час проведення реєстраційних дій у випадках, передбачених цим Законом, обов`язково використовує відомості реєстрів, автоматизованих інформаційних систем, держателем (розпорядником, володільцем, адміністратором) яких є державні органи, шляхом безпосереднього доступу до них, у тому числі відомості, що містять персональні дані особи, а також використовує відомості, отримані у порядку інформаційної взаємодії між Єдиним державним реєстром та інформаційними системами державних органів; перевіряє дійсність довіреності, нотаріально посвідченої відповідно до законодавства України, за допомогою Єдиного реєстру довіреностей; перевіряє використання спеціальних бланків нотаріальних документів, на яких викладені документи, що подаються для здійснення реєстраційних дій, за допомогою Єдиного реєстру спеціальних бланків нотаріальних документів; перевіряє наявність факту застосування санкцій відповідно до Закону України «Про санкції», які унеможливлюють проведення державної реєстрації; проводить реєстраційну дію (у тому числі з урахуванням принципу мовчазної згоди) за відсутності підстав для відмови у державній реєстрації шляхом внесення запису до Єдиного державного реєстру; веде Єдиний державний реєстр; веде реєстраційні справи; надає в установленому порядку та у випадках, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», інформацію органу державної виконавчої служби або приватному виконавцю; здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом.
Згідно з ч.1 ст.14 Закону №755-IV, документи для державної реєстрації можуть подаватися у паперовій або електронній формі. У паперовій формі документи подаються особисто заявником або поштовим відправленням.
Вимоги до документів, що подаються для державної реєстрації, визначено у ч.1 ст.15 Закону №755-IV та передбачають, що, зокрема:
1) документи мають бути викладені державною мовою та додатково, за бажанням заявника, - іншою мовою (крім заяви про державну реєстрацію);
2) текст документів має бути написаний розбірливо (машинодруком або від руки друкованими літерами);
3) документи не повинні містити підчищення або дописки, закреслені слова та інші виправлення, не обумовлені в них, орфографічні та арифметичні помилки, заповнюватися олівцем, а також містити пошкодження, які не дають змоги однозначно тлумачити їх зміст;
4) документи в електронній формі повинні бути оформлені згідно з вимогами, визначеними законодавством;
5) заява про державну реєстрацію підписується заявником. У разі подання заяви про державну реєстрацію поштовим відправленням справжність підпису заявника повинна бути нотаріально засвідчена;
6) рішення уповноваженого органу управління юридичної особи повинно бути оформлено з дотриманням вимог, встановлених законом, та відповідати законодавству.
Рішення уповноваженого органу управління юридичної особи, що подається для державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу, що містяться в Єдиному державному реєстрі, викладається у письмовій формі, прошивається, пронумеровується та підписується засновниками (учасниками), уповноваженими ними особами або головою та секретарем загальних зборів (у разі прийняття такого рішення загальними зборами), якщо інше не передбачено законом.
У відповідності до ч.1 ст.25 Закону №755-IV, державна реєстрація та інші реєстраційні дії проводяться на підставі:
1) документів, що подаються заявником для державної реєстрації;
2) судових рішень, що набрали законної сили та тягнуть за собою зміну відомостей в Єдиному державному реєстрі, а також що надійшли в електронній формі від суду або державної виконавчої служби відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» щодо: визнання повністю або частково недійсними рішень засновників (учасників) юридичної особи або уповноваженого ними органу; визнання повністю чи частково недійсними змін до установчих документів юридичної особи; заборони (скасування заборони) вчинення реєстраційних дій; накладення/зняття арешту корпоративних прав; зобов`язання вчинення реєстраційних дій; скасування реєстраційної дії/запису в Реєстрі; виділу юридичної особи; провадження у справах про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом, прийнятих у відповідності до вимог Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом»; припинення юридичної особи, що не пов`язано з банкрутством юридичної особи; відміни державної реєстрації припинення юридичної особи; припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця, що не пов`язано з банкрутством юридичної особи; відміни реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця; відміни в порядку апеляційного/касаційного оскарження судового рішення, на підставі якого вчинено реєстраційну дію; 3) рішень, прийнятих Міністерством юстиції України, його територіальними органами відповідно до ст.34 цього Закону.
Порядок проведення державної реєстрації та інших реєстраційних дій на підставі документів, що подаються заявником для державної реєстрації, включає: заповнення форми заяви про державну реєстрацію - у разі подання документів особисто заявником (за бажанням заявника); прийом документів за описом - у разі подання документів у паперовій формі; виготовлення копій документів в електронній формі - у разі подання документів у паперовій формі; внесення копій документів в електронній формі до Єдиного державного реєстру; перевірку відомостей Єдиного державного реєстру на наявність заборони вчинення реєстраційних дій; перевірку документів на наявність підстав для відмови в державній реєстрації; прийняття рішення про проведення реєстраційної дії - для громадських формувань, символіки та засвідчення факту наявності всеукраїнського статусу громадського об`єднання; проведення реєстраційної дії (у тому числі з урахуванням принципу мовчазної згоди) за відсутності підстав для відмови в державній реєстрації шляхом внесення запису до Єдиного державного реєстру; формування та оприлюднення на порталі електронних сервісів або з використанням Єдиного державного вебпорталу електронних послуг виписки, результатів надання адміністративних послуг у сфері державної реєстрації та установчих документів; видача за бажанням заявника виписки з Єдиного державного реєстру у паперовій формі за результатами проведеної реєстраційної дії (у разі подання заяви про державну реєстрацію у паперовій формі).
Виписка з Єдиного державного реєстру у паперовій формі надається з проставленням підпису та печатки державного реєстратора.
Частиною 1 ст.28 Закону №755-IV визначено підставами для відмови у державній реєстрації, зокрема: документи подано особою, яка не має на це повноважень; у Єдиному державному реєстрі містяться відомості про судове рішення щодо заборони проведення реєстраційної дії; документи подані до неналежного суб`єкта державної реєстрації; подання документів або відомостей, передбачених цим Законом, не в повному обсязі; документи суперечать вимогам Конституції та законів України; невідповідність найменування юридичної особи вимогам закону; щодо юридичної особи, стосовно якої подано заяву про державну реєстрацію змін до відомостей Єдиного державного реєстру, пов`язаних із зміною засновників (учасників) юридичної особи, проведено державну реєстрацію рішення про припинення юридичної особи в результаті її ліквідації; щодо юридичної особи, стосовно якої подано заяву про державну реєстрацію змін до відомостей Єдиного державного реєстру, пов`язаних із зміною складу засновників (учасників) юридичної особи, у Єдиному державному реєстрі міститься запис про судове рішення про визнання юридичної особи банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури; щодо юридичної особи, стосовно якої в Єдиному державному реєстрі міститься запис про судове рішення щодо визнання повністю або частково недійсними рішень засновників (учасників) юридичної особи чи уповноваженого ними органу, визнання повністю або частково недійсними змін до установчих документів юридичної особи, якщо таке рішення або його частину визнано недійсними, зміни до установчих документів юридичної особи є підставою для проведення реєстраційних дій; невідповідність відомостей, зазначених у заяві про державну реєстрацію, відомостям, зазначеним у документах, поданих для державної реєстрації, чи відомостям, що містяться в Єдиному державному реєстрі чи інших інформаційних системах, використання яких передбачено Законом; невідповідність відомостей, зазначених у документах, поданих для державної реєстрації, відомостям, що містяться в Єдиному державному реєстрі чи інших інформаційних системах, використання яких передбачено цим Законом; тощо.
Як уже встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, 
06.06.2024р. Державним реєстратором Виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради Величко Д.І., на підставі розпорядження секретаря селищної ради від 06.06.2024р. №64-од було вчинено реєстраційні дії №1005521070009001167 та №1005521070010001167 (державна реєстрація змін до відомостей про юридичну особу), за результатами яких в Єдиному державному реєстрі змінено особу, відмінну від керівника, яка може вчиняти дії від імені юридичної особи Сергіївської селищної ради з позивача на Шевченка А.О.
Мотивуючи адміністративним позов, позивач зазначає, що державний реєстратор повинна була відмовити у проведенні відповідних реєстраційних дій з огляду суперечність документів вимогам Конституції та законів України, що, власне, і стало підставою для звернення до Міністерства юстиції України із відповідними скаргами, в яких він просив анулювати реєстратору доступ до Єдиного державного реєстру.
Надаючи оцінку оскаржуваному рішенню суду 1-ї інстанції у межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що згідно з п.п.1-4 Порядку №1128, розгляд скарг у сфері державної реєстрації здійснюється Міністерством юстиції України і його територіальними органами у межах компетенції, визначеної законом.
Розгляд скарг у сфері державної реєстрації на предмет наявності (відсутності) порушень закону у рішеннях, діях або бездіяльності реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції України здійснюється колегіально, крім випадку, передбаченого Порядком.
Для забезпечення колегіального розгляду скарг у сфері державної реєстрації Міністерством юстиції України чи його територіальними органами утворюються постійно діючі колегії з розгляду скарг у сфері державної реєстрації, положення про які затверджуються Міністерством юстиції України. 
Склад колегій затверджується Міністерством юстиції України чи відповідним територіальним органом.
Скарга у сфері державної реєстрації реєструється у день її надходження до Міністерству юстиції України чи відповідного територіального органу відповідно до вимог законодавства з організації діловодства у державних органах.
Скаржник може відкликати подану ним скаргу у сфері державної реєстрації до прийняття Міністерством юстиції України чи відповідним територіальним органом рішення щодо неї. При цьому, відкликана скарга залишається без розгляду, про що повідомляється скаржнику.
Розгляд скарги у сфері державної реєстрації здійснюється у строки, що встановлені Законом України «Про звернення громадян».
Відповідно до вимог п.п.10, 12-14 та 17 Порядку №1128, для забезпечення можливості участі у колегіальному розгляді скарги у сфері державної реєстрації скаржника, державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації, територіального органу Міністерству юстиції України, рішення, дія або бездіяльність яких оскаржується, а також інших заінтересованих осіб, зазначених у скарзі у сфері державної реєстрації або встановлених відповідно до відомостей реєстрів, або надання зазначеними особами письмових пояснень по суті скарги Міністерство юстиції України або ж відповідний територіальний орган не пізніше ніж за два дні, а під час воєнного стану - за 15 днів до дня засідання колегії забезпечує оприлюднення на своєму офіційному веб-сайті інформації про дату, час і місце такого засідання, а під час воєнного стану - про дату засідання, та додатково повідомляє зазначену інформацію заінтересованим особам засобами електронної пошти (якщо адресу електронної пошти зазначено у скарзі у сфері державної реєстрації, доданих до неї документах, повідомлено заінтересованою особою або встановлено з інших офіційних джерел).
Відсутність заінтересованих осіб під час розгляду скарги у сфері державної реєстрації колегіально не є перешкодою для її розгляду.
Розгляд скарг у сфері державної реєстрації під час дії воєнного стану проводиться без участі заінтересованих осіб.
У свою чергу, матеріали скарги у сфері державної реєстрації надаються заінтересованим особам за клопотанням для ознайомлення та/або фотографування. Якщо таке клопотання заявлено під час засідання колегії (крім випадку проведення засідання під час воєнного стану), колегія відкладає розгляд скарги на строк, необхідний для ознайомлення з відповідними матеріалами, але не більш як на одну годину.
Під час воєнного стану заінтересована особа має право заявити клопотання про надіслання їй матеріалів скарги в електронній формі на адресу електронної пошти. Міністерство юстиції України чи відповідний територіальний орган забезпечує надіслання таких матеріалів протягом 3 (трьох) робочих днів після отримання клопотання.
Заінтересовані особи мають право подавати письмові пояснення по суті скарги у сфері державної реєстрації, які обов`язково приймаються колегією до розгляду.
Заінтересована особа, яка повідомляє про наявність судового спору між тими самими сторонами, з того самого предмета, з тих самих підстав, про які зазначено у відповідній скарзі, такі особи подають колегії засвідчену копію відповідного судового рішення.
За результатом розгляду скарги у сфері державної реєстрації колегіально колегія формує висновок про те, чи:
1) встановлено наявність порушень закону у рішеннях, діях або ж бездіяльності державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерству юстиції України;
2) підлягає скарга у сфері державної реєстрації задоволенню (в повному обсязі або частково (з обов`язковим зазначенням в якій частині) шляхом прийняття Мін`юстом чи відповідним територіальним органом рішень, передбачених законом.
У подальшому, за результатами розгляду скарги у сфері державної реєстрації, у тому числі колегіально, Міністерство юстиції України чи відповідний територіальний орган приймає рішення про задоволення скарги у сфері державної реєстрації або про відмову в її задоволенні з підстав, передбачених законом.
Рішення, дії або бездіяльність Мін`юсту можуть бути оскаржені до суду. У разі скасування судом рішення Мін`юсту за результатами розгляду скарги у сфері державної реєстрації Мін`юст забезпечує новий розгляд такої скарги відповідно до цього Порядку.
Так, як уже встановлено судом апеляційної інстанції, 15.07.2024р. за результатами розгляд скарг позивача, Центральною колегією Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції, складено висновок, в якому рекомендувала відмовити у задоволенні вказаних скарг, у зв`язку з тим, що реєстраційні дії державного реєстратора відповідають законодавству у сфері державної реєстрації. 
На підставі наведеного висновку, відповідачем винесено оскаржуваний у справі наказ.
У справі, яка переглядається, позивач не погоджується з наведеним висновком, та наголошує, що третьою особою порушено законодавство у сфері державної реєстрації, оскільки реєстраційні дії вчинено на підставі документів що суперечать Конституції України та законом України. 
Позивач зазначає, що розпорядження селищного голови Шевченка А.О. від 06.06.2024р. №64-од «Про внесення змін до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань», за яким вказано вчинити реєстраційні дії шляхом виключення відомостей про ОСОБА_1 як особи, відмінної від керівника, яка може вчиняти дії від імені юридичної особи з Єдиного державного реєстру, суперечить приписам ст.42 та 50 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», оскільки на позивача покладено обов`язки селищного голови за його відсутності, а секретар селищної ради не має повноважень виносити розпорядження.
У розрізі наведеного суд 1-ї інстанції правильно підкреслив, що питання правомірності рішення Сергіївської селищної ради від 05.06.2024р. №1128 про обрання ОСОБА_4 секретаря селищної ради вже було предметом оскарження у справі №420/21442/24, за результатами судового розгляду якої, рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 30.09.2024р. (залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 27.12.2024р.), вказане рішення селищної ради було визнано законним та обґрунтованим.
Отже вказане вище судове рішення набрало законної сили 27.12.2024р.
А як слідує зі змісту приписів ч.4 ст.78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або ж адміністративній справі, що набрало законної сили, повторно не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Правові, організаційні, матеріальні та соціальні умови реалізації громадянами України права на службу в органах місцевого самоврядування, загальні засади діяльності посадових осіб місцевого самоврядування, їх правовий статус, порядок та правові гарантії перебування на службі в органах місцевого самоврядування врегульовані нормами Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» від 21.05.1997р. №280/97-ВР.
Відповідно до п.п.1-4 ч.3 ст.50 Закону №280/97-В секретар сільської, селищної, міської ради: у випадку, передбаченому ч.1 ст.42 цього Закону, здійснює повноваження сільського, селищного, міського голови; скликає сесії ради у випадках, передбачених ч.6 ст.46 цього Закону; повідомляє депутатам і доводить до відома населення інформацію про час і місце проведення сесії ради, питання, які передбачається внести на розгляд ради; веде засідання ради та підписує її рішення у випадках, передбачених частиною шостою статті 46 цього Закону; організує підготовку сесій ради, питань, що вносяться на розгляд ради, забезпечує оприлюднення проектів рішень ради відповідно до Закону України «Про доступ до публічної інформації» та інших законів.
За приписами ч.1 ст.42 Закону №280/97-В, повноваження новообраного сільського, селищного, міського голови починаються з моменту складення ним присяги відповідно до Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» на пленарному засіданні відповідної сільської, селищної, міської ради, на якому відповідною територіальною виборчою комісією були оголошені рішення щодо його обрання та реєстрації. Повноваження сільського, селищного, міського голови закінчуються в день відкриття першої сесії відповідної сільської, селищної, міської ради, обраної на наступних чергових місцевих виборах, або, якщо рада не обрана, з моменту вступу на цю посаду іншої особи, обраної на наступних місцевих виборах, крім випадків дострокового припинення його повноважень відповідно до ч.ч.1 та 2 статті 79 цього Закону.
У разі звільнення з посади сільського, селищного, міського голови у зв`язку із достроковим припиненням його повноважень або його смерті, а також у разі неможливості здійснення ним своїх повноважень повноваження сільського, селищного, міського голови здійснює секретар відповідної сільської, селищної, міської ради, крім випадків дострокового припинення повноважень сільського, селищного, міського голови відповідно до Закону України «Про військово-цивільні адміністрації» або Закону України «Про правовий режим воєнного стану». Секретар сільської, селищної, міської ради тимчасово здійснює зазначені повноваження з моменту дострокового припинення повноважень сільського, селищного, міського голови і до моменту початку повноважень сільського, селищного, міського голови, обраного на позачергових виборах відповідно до закону, або до дня відкриття першої сесії відповідної сільської, селищної, міської ради, обраної на чергових місцевих виборах.
Для встановлення наявності у секретаря Сергіївської селищної ради наявності можливостей здійснювати повноваження селищного голови, суд враховує роз`яснення Комітету Верховної Ради України з питань державного будівництва та місцевого самоврядування стосовно деяких питань здійснення повноважень сільських, селищних, міських голів та формування постійних комісій місцевих рад, затверджені на засіданні комітету від 19.06.2013р. (протокол №11).
В частині надання роз`яснення норми ч.2 ст.42 Закону №280/97-ВР, відповідно до якої секретар сільської, селищної, міської ради здійснює повноваження відповідно сільського, селищного, міського голови у разі неможливості здійснення останнім своїх повноважень, порушувалось питання «Які випадки, відповідно до чинного законодавства України можуть розглядатись як «неможливість здійснення сільським, селищним, міським головою своїх повноважень»?».
Так, на думку фахівців Інституту законодавства Верховної Ради України конкретизація випадків неможливості здійснення, серед іншого, селищним головою своїх повноважень, до законодавчого врегулювання цього питання, може бути визначена регламентом відповідної ради.
У Національному університеті «Юридична академія України імені Ярослава Мудрого» та Науково-дослідному інституті державного будівництва та місцевого самоврядування Національної академії правових наук України, проводячи аналіз законодавства України, відносять до випадків неможливості здійснення сільським, селищним, міським головою повноважень, зокрема, хворобу, відрядження, відпустку, перебування у місцях обмеження волі, відсторонення від посади. При цьому, Закон надає можливість здійснювати повноваження селищного голови секретарю ради в повному обсязі виключно у випадку дострокового припинення його повноважень. В той же час, неможливість здійснення селищним головою повноважень є підставою для здійснення секретарем відповідної ради лише частини його повноважень, зокрема, щодо скликання сесії ради, ведення засідання ради та підписання її рішень. Крім того, у разі відсутності селищного голови чи неможливості скликання ним засідання виконавчого комітету відповідної ради - цю функцію здійснює заступник селищного голови з питань діяльності виконавчих органів ради.
За п.20 ч.4 ст.42 Закону №280/97-В, сільський, селищний, міський голова видає розпорядження у межах своїх повноважень.
Дослідивши регламент Сергіївської селищної ради восьмого скликання, затверджений рішенням Сергіївської селищної ради від 13.11.2020р. №3, судовою колегією не встановлено конкретизацію випадків неможливості здійснення селищним головою своїх повноважень, а також заборони щодо винесення секретарем селищної ради розпоряджень під час тимчасового виконання повноважень селищного голови, а тому, з урахуванням приписів Закону №280/97-ВР та вище вказаних Роз`яснень, суд апеляційної інстанції доходить до аналогічно, що і суд 1-ї інстанції, висновку, про відсутність нормативних заборон для винесення секретарем селищної ради розпоряджень під час тимчасового виконання повноважень селищного голови, зокрема й від 06.06.2024р. за №64-од «Про внесення змін до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань». 
Більше того, подібна правова позиція вже висловлювалася у постанові П`ятого апеляційного адміністративного від 21.05.2025р. у справі № 420/27222/24, в якій предметом судового розгляду була правомірність рішення Сергіївської селищної ради «Про звільнення заступника селищного голови з питань діяльності виконавчих органів ради ОСОБА_1 » від 26.07.2024р. №1138 та розпорядження секретаря селищної ради «Про звільнення ОСОБА_1 » від 26.07.2024р. №79-к.
Колегія суддів наголошує на тому, що відповідно до п. п. 1, 3-2, 4 ч. 1 статті 28 Закону №755-IV підставами для відмови у державній реєстрації є, зокрема, те, що: документи подано особою, яка не має на це повноважень; документи подані до неналежного суб`єкта державної реєстрації; не усунуто підстави для зупинення розгляду документів протягом встановленого строку.
Таким чином, відповідач під час розгляду скарги ОСОБА_1 дійшов вірного висновку про відсутність порушення у реєстраційних діях державного реєстратора, адже останні здійснювались на підставі документів, що жодним чином не суперечили (на чому безпідставно та необґрунтовано наголошує позивач) Конституції України та законам України.
У той же час, в межах спірних правовідносин будь-яких суттєвих порушень процедури розгляду скарг, які є безумовною підставою для скасування спірного наказу судом не встановлено, у зв`язку з чим колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
За змістом ст.ст.2,5 КАС України, об`єктом судового захисту в адміністративному судочинстві є не будь-який законний інтерес, а порушений суб`єктом владних повноважень.
Для визначення інтересу як об`єкту судового захисту в порядку адміністративного судочинства, окрім загальних ознак інтересу, він повинен містити спеціальні, визначені КАС України ознаки. Якщо перша група ознак необхідна для віднесення тієї чи іншої категорії до інтересу, то друга - дозволяє кваліфікувати такий інтерес як об`єкт судового захисту в адміністративному судочинстві.
Згідно з ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.
Зі змісту наведеної норми випливає, що судовому захисту в адміністративному судочинстві підлягає законний інтерес, який має такі ознаки: (а) має правовий характер, тобто перебуває у сфері правового регулювання; (б) пов`язаний з конкретним матеріальним або нематеріальним благом; (в) є визначеним. Благо, на яке спрямоване прагнення, не може бути абстрактним або загальним. У позовній заяві особа повинна зазначити, який саме її інтерес порушено та в чому він полягає; (г) є персоналізованим (суб`єктивним). Тобто належить конкретній особі - позивачу (на це вказує слово «її»); (д) суб`єктом порушення позивач вважає суб`єкта владних повноважень.
Обставинами, що свідчать про очевидну відсутність у позивача законного інтересу (а отже і матеріально-правової заінтересованості), є: (а) незаконність інтересу - його суперечність Конституції, законам України, принципам права; (б) не правовий характер вимог - вимоги не породжують правових наслідків для позивача. Це виключає можливість віднесення спору до «юридичного» відповідно до ч.2 ст.124 Конституції України; (в) встановлена законом заборона пред`явлення позову на захист певного інтересу; (г) коло осіб, які можуть бути позивачами, прямо визначено законом, і позивач до їх числа не належить (це свідчить про відсутність матеріальної правоздатності); (д) позивач звернувся за захистом інтересів інших осіб - держави, громади, фізичної або юридичної особи без відповідних правових підстав або в інтересах невизначеного кола осіб.
У разі встановлення обставин, що свідчать про очевидну відсутність законного інтересу (матеріально-правової заінтересованості), адміністративний суд не має юрисдикції для розгляду справи і відмовляє у відкритті адміністративного провадження. Якщо ж очевидних ознак відсутності матеріально-правової зацікавленості на стадії відкриття провадження не встановлено, суд, за наявності інших законних передумов, відкриває провадження. Якщо очевидні ознаки відсутності матеріально-правової зацікавленості виявлені після відкриття провадження, суд має право закрити провадження. Оскільки йдеться про обмеження доступу до судочинства, очевидність відсутності у позивача законного інтересу повинна бути поза межами обґрунтованого сумніву. Якщо такий сумнів є, він повинен тлумачитися на користь позивача, а отже у цьому випадку суд повинен розглянути справу по суті.
Законний інтерес може бути захищено судом, якщо позивач уважає, що його законний інтерес, за захистом якого він звернувся до суду: а) порушено (стосовно протиправних діянь, які мали місце та припинилися) або б) порушується (щодо протиправних діянь, які тривають); або в) створюються перешкоди для його реалізації (щодо протиправних діянь, які тривають і є перешкодами для реалізації права в теперішньому або в майбутньому часі) або г) мають місце інші ущемлення законних інтересів.
З наведеного вище слідує необхідність з`ясування судом обставин, що свідчать про порушення інтересу. Позивач повинен довести, що він має законний інтерес і є потерпілим від порушення цього інтересу з боку суб`єкта владних повноважень.
Слід також зазначити про те, що за правилами ст.ст.9,77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно зі ст.90 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
За правилами ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову.
Як наслідок, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд 1-ї інстанції правильно визначив характер спірних правовідносин та надав правову оцінку обставинам, які охоплюються предметом позову, що призвело до правильного вирішення справи і ухвалення судового рішення з дотриманням норм матеріального права.
Аналізуючи ж питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судовому рішенні, питання вмотивованості висновків суду 1-ї інстанції, колегія суддів зазначає, що доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду.
Суд першої інстанції надав оцінку усім обставинам справи, котрі мають юридичне значення для правильного вирішення спору та надав оцінку усім аргументам сторін, які здатні вплинути на результат вирішення спору.
Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд повинен виконати обов`язок стосовно обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (п.58 рішення у справі «Серявін та інші проти України»).
Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. 
З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення має засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у даній справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші зазначені в апеляційній скарзі аргументи позивача, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.315 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Отже, за таких обставин, колегія суддів апеляційного суду, діючи виключно в межах доводів апеляційної скарги, згідно зі ст.316 КАС України, залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду 1-ї інстанції - без змін.
Керуючись ст.ст.308,311,315,316,321,322,325,329 КАС України, апеляційний суд, - 
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 07 травня 2025 року - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено: 13.04.2026р. 

Головуючий у справі
суддя-доповідач: Ю.В. Осіпов 

Судді: М.П. Коваль 

В.О. Скрипченко