ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/526/26 Справа № 213/4963/23 	  	Суддя у 1-й інстанції - Мазуренко В.В. Суддя у 2-й інстанції - Пищида  М. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2026 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді - Пищиди М.М.
суддів: Свистунової О.В., Ткаченко І.Ю. 
за участю секретаря судового засідання – Літвінова І.Г. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргоюКриворізької південної окружної прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області на заочне рішення Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 серпня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, треті особи: Інгулецький відділ державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Покровського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про зняття арешту із успадкованого майна, -

В С Т А Н О В И В:
У листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до Державної казначейської служби України, треті особи: Інгулецький відділ державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Покровського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про зняття арешту із успадкованого майна.
В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що її дід ОСОБА_2 , баба ОСОБА_3 та дядько ОСОБА_4 отримали у власність квартиру АДРЕСА_1 . Після смерті діда й баби їй було видано свідоцтво про право на спадщину, вона стала власником 2/3 частини вказаної квартири. Після смерті дядька 24.07.2018 вона звернувся до державного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв`язку з тим, що наявні записи про арешт всього нерухомого майна ОСОБА_4 на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження Інгулецького відділу ДВС Криворізького міського управління юстиції ВП №24429756 від 20.05.2011 та від 15.11.2011. Державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження та направлення за належністю до іншого відділу ДВС. Підставою вказаного стало те, що виходом державного виконавця за адресою: АДРЕСА_2 , встановлено, що боржник ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за даною адресою не проживає. За цією адресою мешкає ОСОБА_4 , 1947 року народження, який є власником квартири та який ніякого відношення до боржника не має.
Згідно відповіді АБ Кривого Рогу боржник зареєстрований в АДРЕСА_3 , що відноситься до Жовтневого району м. Кривого Рогу.
Із відповіді Інгулецького відділу ДВС не зрозуміло, якому ОСОБА_4 належить частина спірної квартири ОСОБА_4 , 1947 року народження чи ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Позивачка вважає, що оскільки Інгулецький відділ ДВС, на виконанні якого було виконавче провадження, не описав частину квартири та не виставив її на аукціон, помилково вважаючи, що частина квартири не належить боржникові, виконавче провадження було закрито та направлено до Покровського відділу ДВС за місцем реєстрації боржника, боржник помер, а тому виконавче провадження повинно бути закінчено. На думку позивача, оскільки частина квартири боржника ОСОБА_4 не реалізована, повинно застосовуватися ч.7 ст. 61 ЗУ «Про виконавче провадження» та за відсутності бажання стягувача залишити частину майна за собою, арешт повинен бути знятий, а майно повернуте боржникові.
Наявність арешту на спадкове майно перешкоджає позивачці в реалізації права на отримання свідоцтва про право на спадщину. 
Враховуючи вищевикладене позивачка просила суд зняти (скасувати) арешт (заборону на відчуження) внесений в Єдиний реєстр заборони на відчуження об`єктів нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження №11193800, тип обтяження – арешт нерухомого майна, зареєстроване 20.05.2011 на підставі Постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на відчуження, ВП 2442756 від 20.05.2011; реєстраційний номер обтяження №11846045, тип обтяження – арешт нерухомого майна, зареєстроване 15.11.2011 на підставі Постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на відчуження, ВП 2442756 від 15.11.2011. внесені Інгулецьким відділом державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції на 1/3 частину квартири за адресою: АДРЕСА_2 , яка за життя належала ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Заочним рішенням Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 серпня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, треті особи: Інгулецький відділ державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Покровського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про зняття арешту із успадкованого майна – задоволено.
Знято (скасувано) арешт (заборону на відчуження) внесений в Єдиний реєстр заборони на відчуження об`єктів нерухомого майна:
-реєстраційний номер обтяження №11193800, тип обтяження – арешт нерухомого майна, зареєстроване 20.05.2011 на підставі Постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на відчуження, ВП 2442756 від 20.05.2011;
-реєстраційний номер обтяження №11193800, тип обтяження – арешт нерухомого майна, зареєстроване 20.05.2011 на підставі Постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на відчуження, ВП 2442756 від 20.05.2011, винесені Інгулецьким відділом державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції на 1/3 частину квартири за адресою: АДРЕСА_2 , яка за життя належала ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Ухвалою Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 жовтня 2024 року заяву ОСОБА_1 про виправлення описки в судовому рішенні – задоволено.
Виправлено описку, допущену в резолютивній частині рішення Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 серпня 2024 року у цивільній справі №213/4963/23, провадження №2/213/227/24 за позовом ОСОБА_5 до Державної казначейської служби України, треті особи: Інгулецький відділ державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Покровський відділ державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про зняття арешту із успадкованого майна.
Абзац другий резолютивної частини рішення суду ухвалено викласти в такій редакції:
Зняти (скасувати) арешт (заборону на відчуження) внесений в Єдиний реєстр заборони на відчуження об`єктів нерухомого майна:
-реєстраційний номер обтяження №11193800, тип обтяження – арешт нерухомого майна, зареєстроване 20.05.2011 на підставі Постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на відчуження, ВП 2442756. 20.05.2011 року;
-реєстраційний номер обтяження №11846045, тип обтяження – арешт нерухомого майна, зареєстроване 15.11.2011 на підставі Постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на відчуження, ВП 2442756. 15.11.2011 року, винесені Інгулецьким відділом державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції на 1/3 частину квартири за адресою: АДРЕСА_2 , яка за життя належала ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням Криворізька південна окружна прокуратура в інтересах держави в особі Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області звернулася до суду з апеляційною скаргою.
В обгрунтування апеляційної скарги посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права та вважає, що висновки викладені в судовому рішенні не відповідають дійсним обставинам справи.
З урахуванням викладеного, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити.
Судом встановлено, що постановою державного нотаріуса Третьої криворізької державної нотаріальної контори від 19 серпня 2023 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті дядька ОСОБА_4 (народився ІНФОРМАЦІЯ_3 ) у зв`язку з тим, що на спадкове майно накладено арешт. Вказано, що майно, яке належало ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 племінниця померлого – ОСОБА_1 , прийняла, оскільки 12 квітня 2023 року за №333 подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини фактично та рішенням Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 лютого 2023 року у справі №213/1652/22 встановлено факт постійного проживання спадкоємця із спадкодавцем на час відкриття спадщини.
Як вбачається з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (інформаційна довідка №352873654 від 02.11.2023 наявний запис про арешт всього нерухомого майна ОСОБА_4 : реєстраційний номер обтяження 11193800, зареєстровано 20.05.2011 на підставі постанови Інгулецького відділу ДВС Криворізького міського управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 20.05.2011 у ВП 24429756. Власником зазначено: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_2 .
Також наявний запис про арешт всього нерухомого майна ОСОБА_4 реєстраційний номер обтяження 11846045, зареєстровано 15.11.2011 на підставі постанови Інгулецького відділу ДВС Криворізького міського управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 15.11.2011 у ВП 24429756. Власником зазначено: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_2 .
У листі Інгулецького відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 02.11.2023 №28.9-34/103020 зазначено, що на виконанні відділу перебувало виконавче провадження №24429756, відкрите 09.02.2011 щодо ОСОБА_4 , з примусового виконання виконавчого листа №1-54, виданого 22.12.2010 Криворізьким районним судом Дніпропетровської області про конфіскацію всього особистого майна на користь держави. 08.05.2011 державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження згідно п.10 ч.1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» (направлення виконавчого провадження за належністю до іншого відділу ДВС).
Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції керувався нормами Закону України «Про виконавче провадження» (чинними на час розгляду справи), й виходив з того, що накладення арешту на спадкове майно обмежує позивача у її законному праві, як спадкоємця та майбутнього власника, щодо вільного користування та розпорядження майном, а також у праві вступити у спадщину. При цьому, суд дійшов висновку, що наявність накладеного арешту на нерухоме майно, відсутність відкритого виконавчого провадження, неможливість скасування арешту в позасудовому порядку та оскільки позивач в іншій спосіб, крім звернення до суду з позовом про зняття арешту, захистити своє порушене право власника/спадкоємця не може, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог та необхідність захисту права позивача шляхом скасування такого арешту, оскільки позовні вимоги є заснованими на законі та знайшли своє повне підтвердження в ході судового розгляду.
Однак, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Частиною першою статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до частини першої статті 42 ЦПК України у справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи.
Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач (частина перша статті 48 ЦПК України).
Згідно з вимогами до форми та змісту позовної заяви вона повинна, зокрема, містити ім`я (найменування) відповідача, а також зміст позовних вимог (пункти 2 і 4 частини другої статті 175 ЦПК України). 
Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (частина друга статті 48 ЦПК України). 
Позов може бути пред`явлений до кількох відповідачів. Участь у справі кількох відповідачів (процесуальна співучасть) допускається, якщо: 1) предметом спору є їхні спільні права чи обов`язки; 2) права і обов`язки кількох відповідачів виникли з однієї підстави; 3) предметом спору є однорідні права й обов`язки (стаття 50 ЦПК України).
Згідно з частинами першою та другою статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження – до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження – до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.
Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що сторонами у справі є позивач і відповідач, між якими саме і виник спір, за вирішенням якого позивач звернувся до суду з позовом до відповідача.
За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. 
Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача.  Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову – обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.
До аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 17 квітня 2018 року у справі №523/9076/16-ц (провадження №14-61цс18).
У пункті 39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 лютого 2020 року у справі №304/284/18 (провадження №14-517цс19) зазначено, що належним відповідачем має бути така особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги. Суд захищає порушене право чи охоронюваний законом інтерес позивача саме від відповідача.
Близькі за змістом висновки сформульовані також у пункті 7.17 постанови Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі №910/17792/17.
Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.
При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.
Відповідно до частини першої статті 11 ЦК України цивільні права та обв`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, підставами виникнення яких можуть бути інші юридичні факти (пункт 4 частини другої вказаної статті).
Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути припинення дії , яка порушує право та відновлення становища, яке існувало до порушення (пункти 3, 4 частини другої статті 16 ЦК України). За приписами статті 214 ЦПК України визначення характеру спірних правовідносин відповідно до установлених обставин у справі, а також визначення правової норми, яка підлягає застосуванню, належить до обов`язків суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі №905/386/18 (провадження №12-85гс19) зазначено, що відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна. При цьому орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може залучатися судом до участі у справах як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.
Таким чином, позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами у справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів (орган фіскальної служби), банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення. У випадках, коли арешт майна проводився для забезпечення конфіскації чи стягнення майна на користь держави, як відповідач до участі у справі у встановленому законом порядку також залучається відповідний територіальний орган Державної фіскальної служби України.
Аналогічні висновкі містяться у постанові Верховного Суду від 11 березня 2020 року у справі №299/2931/17 (провадження №61-35013св18).
Предметом позову, що розглядається, є вимога ОСОБА_1 про скасування арешту майна, реєстраційний номер обтяження №11193800, тип обтяження – арешт нерухомого майна, зареєстроване 20.05.2011 на підставі Постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на відчуження, ВП 2442756. 20.05.2011 року; реєстраційний номер обтяження №11846045, тип обтяження – арешт нерухомого майна, зареєстроване 15.11.2011 на підставі Постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на відчуження, ВП 2442756. 15.11.2011 року, які винесені Інгулецьким відділом державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції на 1/3 частину квартири за адресою: АДРЕСА_2 , яка за життя належала ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , на виконання вироку суду, яким померлий дядько позивачки ОСОБА_4 був засуджений та йому призначено додаткове покарання у виді конфіскації всього належного на праві приватної власності майна.
З урахуванням зазначеного належними відповідачем/співвідповідачем у справі, що розглядається, є: відповідний територіальний орган Державної фіскальної служби України, на теперішній час, це Державна податкова служба, у даній справі - Головне управління державної податкової служби у Дніпропетровській області.
Разом із тим, вказана особа як відповідач (співвідповідач) ОСОБА_1 у позові не зазначена, судом за клопотанням позивача до участі у справі у встановленому законом порядку залучена не була.
Зазначені обставини є самостійною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 . 
При таких обставинах, ураховуючи, що позивач пред`явив позов до неналежного відповідача, висновки суду першої інстанції про задоволення позову, заявленого до неналежного відповідача є помилковим.
Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Апеляційна скарга Керівника Криворізької південної окружної прокуратури Бурчика Юрія Віталійовича в інтересах держави в особі Головного управління державної податкової служби у Дніпропетровської області підлягає задоволенню, а тому сплачений заявником судовий збір у сумі 1288,60 грн. за подання апеляційної скарги підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь прокуратури.
Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 376, 381-383 ЦПК України, суд, –

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Керівника Криворізької південної окружної прокуратури Бурчика Юрія Віталійовича в інтересах держави в особі Головного управління державної податкової служби у Дніпропетровської області - задовольнити.
Заочне рішення Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 серпня 2024 року – скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Відмовити в задоволені позову ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, треті особи: Інгулецький відділ державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Покровського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про зняття арешту з успадкованого майна.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Дніпропетровської обласної прокуратури витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги у розмірі 1 288,60 грн.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.
Повне судове рішення складено 16 квітня 2026 року.

Судді