ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2026 року 
м. Черкаси 

Справа № 702/943/25		
Провадження № 22-ц/821/455/26		
Категорія: 304090000  	  	

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої: Карпенко О.В. 
суддів: Василенко Л.І., Новікова О.М. 
за участю секретаря: Руденко А.О.

учасники справи:
позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика», 
представник позивача: адвокат Покрищук Антон Вікторович,
відповідач: ОСОБА_1 ,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1  на рішення Монастирищенського районного суду Черкаської області від 26 листопада 2025 року (ухваленого в приміщенні Монастирищенського районного суду Черкаської області під головуванням судді Барської Т.М.) у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

30 вересня 2025 року ТОВ «Бізнес Позика» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. 
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 22.05.2024 року між ТОВ «Бізнес Позика» та відповідачем було укладено договір про надання кредиту №215010-КС-002, підписання якого вчинено у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію», на підставі якого відповідач отримав у кредит грошові кошти в розмірі 8000 грн. 
Умовами Договору визначено, що плата за користування кредитом є фіксованою і сплачується за кожен день користування кредитом.
Процентна ставка упродовж строку кредитування нараховується на залишок заборгованості по кредиту, наявну на початок календарного дня, за період фактичного користування коштами із урахуванням дня видачі кредиту та дня повернення кредиту згідно графіку платежів.
06.07.2024 року між сторонами укладена Додаткова угода №1 до Договору №215010-КС-002, відповідно до умов якої сторони, крім іншого, погодили, що термін дії Договору №215010-КС-002 продовжується до 05.07.2025 року.
Товариство вказує, що свої зобов`язання виконало в повному обсязі, надавши відповідачу кредит відповідно до умов укладеного кредитного договору, а відповідач підтвердив виникнення в нього зобов`язань відповідно до умов укладеного кредитного договору шляхом прийняття виконання зобов`язання ТОВ «Бізнес Позика».
Позивач стверджує, що до теперішнього часу відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, а лише частково сплатив кошти, внаслідок чого станом на 04.09.2025 року утворилася заборгованість, розмір якої складає 46308,72 грн, з яких: 8000,00 грн – заборгованість за тілом кредиту; 37462,62 грн – заборгованість за процентами; 846,10 грн – комісія за надання кредитних коштів.
На підставі наведеного, ТОВ «Бізнес Позика» просило суд стягнути із ОСОБА_1 заборгованість за договором № 215010-КС-002 про надання кредиту від 22.05.2024 року в розмірі 46308,72 грн та судові витрати, які складаються з судового збору в розмірі 2422,40 грн. 

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Монастирищенського районного суду Черкаської області від 26.11.2025 року позовні вимоги - задоволено повнсітю.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Бізнес Позика» заборгованість за договором № 215010-КС-002 про надання кредиту від 22.05.2024 року в розмірі 46308,72 грн, з яких 8000,00 грн. основного боргу (тіло кредиту), 37462,62 грн. заборгованості за процентами та 846,10 грн. боргу за комісією. 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що зі змісту довідок ТОВ «Бізнес Позика» щодо візуальної форми послідовності дій клієнта встановлено, що ОСОБА_1 послідовно вчинив ряд дій, спрямованих на отримання кредитних коштів, в тому числі, підписав Кредитний договір, паспорт споживчого кредиту та Додаткову угоду за допомогою одноразового ідентифікатора, і тому на виконання умов цього укладеного правочину позивач перерахував на картковий рахунок відповідача 8000,00 гривень кредитних коштів.
Доказів того, що відповідач виконав взяті на себе обов`язки повністю та перераховував на вказаний у Договорі поточний рахунок позивача кошти на погашення тіла кредиту, сплати процентів за користування ним та комісії, узгодженої умовами Договору, суду не надано, у зв`язку із чим суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, 29.12.2025 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Монастирищенського районного суду Черкаської області від 26.11.2025 року в частині задоволених вимог та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову ТОВ «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга, зокрема, мотивована тим, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що наявний в матеріалах справи Договір позики (у вигляді паперової копії) було створено у порядку, визначеному ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг» та що він підписувався електронним підписом уповноваженою на те особою (з можливістю ідентифікувати підписантів договору), який є обов`язковим реквізитом електронного документа.
Скаржник звертає увагу на те, що він не укладав Договір кредиту, який долучений представником позивача до позову, відповідно не погоджував процентну ставку та інші кабальні умови кредитування. Жоден доказ по справі не підтверджує підписання ним кожної сторінки договору з усіма його умовами.
Оскільки позивачем не надано оригінал кредитного договору від 22.05.2024 року, а відповідачем поставлено під сумнів його укладення, то суд першої інстанції на підставі ч. 5 ст. 100 ЦПК України мав витребувати у позивача оригінал електронного доказу, а саме: кредитний договір від 22.05.2024 року № 215010-КС-002 (з усіма доповненнями та додатками до нього, а також сертифікат ЕЦП/КЕП, що підтверджує підписання договору обома сторонами), а в разі ненадання оригіналів витребуваних документів – визнати недопустимими, в якості доказів, надані позивачем паперові копії електронних документів на підтвердження факту надання кредиту відповідачу.
Щодо нарахування відсотків, скаржник зазначає, що заявлена позивачем сума стягнення процентів, розрахована згідно умов договору, не відповідає максимальному розміру процентів по договору споживчого кредитування, що дозволена згідно чинного законодавства України. Так як Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», який набрав чинності 24.12.2023 року, внесено зміни до статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», та доповнено її частиною 5, відповідно до якої максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%, а тому скаржник просить апеляційний суд переглянути рішення, врахувавши ту обставину, що протягом всього строку кредитування кредитор не міг використовувати для нарахування процентну ставку вище 1% згідно положень ЗУ «Про споживче кредитування», однак нарахував проценти за значно більшою ставкою, що призвело до надмірного стягнення з нього заборгованості.
Щодо стягнення комісії, скаржник зазначає, що відповідно до ЗУ «Про захист прав споживачів», кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо, за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.
Крім того, матеріали справи не містять жодного належного, достатнього та допустимого доказу перерахування суми позики (платіжне доручення, квитанція, чек тощо). Інформаційні довідки та розрахунки позивача не є належними первинними або платіжними документами, що достовірно підтверджують переказ грошових коштів, тому є неналежними та недопустимими доказами.
Апелянт вважає, що позивач не довів обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, зокрема, не довів укладення кредитного договору на умовах, що вказані в наданій копії, не довів перерахування скаржнику тіла кредиту, не довів розмір фактично наданих у кредит коштів, які він просить стягнути, а тому суд першої інстанції задовольнив позовну заяву без достатніх на те правових підстав. 

Відзив на апеляційну скаргу.

У відзиві на апеляційну скаргу, який надійшов через підсистему «Електронний суд» 09.02.2026 року, представник ТОВ «Бізнес Позика» - адвокат Покрищук А.В. вважаючи, що оскаржуване рішення відповідає вимогам чинного законодавства та ухвалене відповідно до норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги є безпідставними, просив апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Монастирищенського районного суду Черкаської області від 26.11.2025 року залишити без змін.

Позиція Черкаського апеляційного суду

Відповідно до ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
Згідно ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищезазначене, розгляд даної справи з ознаками малозначності згідно із ч. ч. 4, 6 ст. 19, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.
Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.
Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків. 

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).
Згідно зі ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає.
За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно до ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
При цьому, ч.1 ст. 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Згідно із ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Як вбачається із матеріалів справи, 22.05.2024 року між ТОВ «Бізнес Позика» та відповідачем було укладено договір про надання кредиту №215010-КС-002 (Споживчий кредит. Електронна форма) відповідно до якого ОСОБА_1 надано кредит у розмірі 8000,00 грн; строком на 24 тижні; стандартна процентна ставка в день 1,50000000, фіксована; знижена процентна ставка в день 1,14668750, фіксована; комісія за надання кредиту 1200,00 грн. одноразово при видачі кредиту; строк дії Договору – до 06.11.2024; орієнтовна загальна вартість наданого кредиту 23700,28 грн.; загальні витрати за кредитом 15700,28 грн.; орієнтовна реальна річна процента ставка – 19607,93 процентів; денна процентна ставка 1,16 процентів; дата видачі кредиту 22.05.2024 року, дата повернення – 06.11.2024 року (а.с. 34-43). 
Прийняття відповідачем пропозиції із запропонованими умовами підтверджує паперова копія Прийняття (акцепт) пропозиції (оферти) щодо укладання Договору №215010-КС-002 від 22.05.2024 року про надання кредиту з аналогічними умовами, що містить відомості про підписання відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором UA-2219 та кваліфікованим електронним підписом директора Гайворонської М.М. (а.с.54-63).
Кредит надається шляхом безготівкового переказу коштів (однією або декількома транзакціями) на поточний (картковий) рахунок позичальника, що наведений у розділі 8 Договору НОМЕР_1 .
Відповідно до п.3.1. цього правочину, кредитодавець зобов`язаний протягом 3 (трьох) робочих днів з дня укладення Договору надати позичальнику кредит в сумі, вказаній в п. 2.1. Договору, шляхом безготівкового переказу коштів (однією або декількома транзакціями) на поточний (картковий) рахунок позичальника, який відповідає банківській платіжній картці, що наведена в розділі 8 Договору.
П .3.2 Кредитного договору передбачає, що протягом строку (терміну) кредитування процентна ставка за кредитом (надалі – проценти за користування кредитом), нараховуються за ставкою, вказаною у п. 2.4 Договору на залишок заборгованості по кредиту, наявної на початок календарного дня, за період фактичного користування кредитом, в залежності від дотримання позичальником графіку платежів, що вказаний в п. 3.2.3. та додатку №1 до Договору.
За змістом пункту 3.2.2 Кредитного договору у разі якщо повернення кредиту не здійснюється згідно погодженого графіку платежів, що наведений в п. 3.2.3. та додатку №1 до Договору (за виключенням дострокового повернення кредиту), внаслідок чого виникає прострочка по кредиту, та строк цієї прострочки більше семи календарних днів, то умови про нарахування процентів за користування кредитом за зниженою процентною ставкою втрачають чинність і до відносин між сторонами застосовуються правила нарахування процентів за стандартною процентною ставкою, що вказана в п. 2.4. договору. При цьому, нарахування процентів за стандартною процентною ставкою починається з восьмого календарного дня, від дня простроченого платежу, передбаченого графіком платежів, що вказаний в п. 3.2.3. та додатку №1 до Договору, та до закінчення терміну його дії.
За умовами п. 3.3.,3.4,3.5 Договору кредит, проценти за користування кредитом та будь – які інші платежі підлягають сплаті позичальником у безготівковій формі шляхом переказу коштів у розмірі відповідного платежу на поточний рахунок кредитодавця, що вказаний у розділі 8 Договору, у строк (термін) відповідно до графіку платежів. Датою повернення (погашення) кредиту, так само як і датою сплати процентів за користування кредитом та інших платежів, передбачених умовами Договору, вважається дата зарахування коштів на рахунок кредитодавця, що вказаний у розділі 8 Договору – п/р НОМЕР_2 в АТ КБ «ПриватБанк». У разі надходження від позичальника платежу, що перевищує розмір періодичного платежу, визначеного графіком платежів, кредитодавець зараховує кошти в наступний період відповідно до графіку платежів. 
Графіком платежів сторони погодили, що кредит позичальник буде повертати рівними (ануїтетними) платежами по 1730,00 грн. кожних 14 днів строку користування кредитними коштами у безготівковій формі шляхом переказування коштів у розмірі відповідного платежу на поточний рахунок кредитодавця, що вказаний у восьмому розділі Договору ( НОМЕР_2 ) (а.с.56).
Розділ 8 Договору містить відомості про його підписання відповідачем ОСОБА_1 електронним одноразовим ідентифікатором UA-2219 (а.с.63).
Паспорт споживчого кредиту відповідає умовам кредитного договору та Додатковій угоді (а.с.64-68).
06.07.2024 року між сторонами укладена Додаткова угода №1 до Договору №215010-КС-002 від 22.05.2024 року, відповідно до якої на викладених в Договорі умовах збільшився строк, на який надається кредит - 59 тижнів, термін дії Договору продовжений до 05.07.2025 року, відповідно, з урахуванням цих умов, сторонами узгоджений графік платежів (а.с.69-77).
Додаткова угода №1 від 06.07.2024 до Договору №215010-КС-002 від 22.05.2024 містить відомості про її підписання відповідачем електронним одноразовим ідентифікатором UA-5419.
Анкета клієнта (витяг з інформаційно-телекомунікаційної системи), окрім найменування позичальника, адреси реєстрації, РНОКПП, дати та місця народження, паспортних даних, містить номер банківського рахунку/банківської картки для перерахунку коштів, а саме № НОМЕР_3 (а.с.82).
Правила відкриття кредитної лінії ТОВ «Бізнес позика», що введені в дію з 03.04.2024, визначають порядок і умови відкриття Товариством кредитної лінії (надання споживчих кредитів), права і обов`язки сторін правочину, іншу інформацію, необхідну для укладення і належного виконання умов Договору, а також регулюють відносини, що виникають між кредитодавцем і фізичною особою, які є сторонами Договору.
Судом першої інстанції встановлено, що ТОВ «Бізнес Позика» виконало своє грошове зобов`язання та надало ОСОБА_1 грошові кошти в позику у розмірі 8000,00 грн.
Даний факт підтверджується отриманими на виконання ухвали суду від 08.10.2025 року, відомостями, які надані АТ «Універсал Банк» про те, що банківська картка № НОМЕР_3 належить ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_4 ) (а.с. 134).
Відповідно до виписки по картковому рахунку з 22.05.2024 року по 05.07.2024 року вбачається, що на вказану картку 22.05.2024 року зарахований переказ в розмірі 8000,00 грн. (а.с. 138 на звороті).
Отже, приймаючи умови договорів, відповідач підтвердив, що він ознайомлений з усіма умовами Договору про надання кредиту та Правилами, повністю розуміє усі умови, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань та погоджується неухильно їх дотримуватися, які розміщені в інформаційно-телекомунікаційній системі кредитодавця та опубліковані на його офіційних сайтах.
Ці правила є публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст.ст.641, 644 ЦК України на укладення договору кредиту та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору.
Після укладення кредитного договору №215010-КС-002 від 22.05.2024 року, він разом з додатком №1 та Правилами надання споживчих кредитів ТОВ «Бізнес Позика» був відправлений відповідачу на його електронну пошту pacerson@gmail.com та розміщений в особистому кабінеті клієнта для перегляду та скачування в цілодобовому режимі без обмежень, що підтверджено паперовою копією веб - сторінки з електронної пошти info@bizpozyka.com та візуальною формою послідовності дій, щодо укладення електронного договору.
Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно зі ст.89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог покладається на відповідача.
До позовної заяви Товариством додано візуальну форму послідовності дій клієнта при укладенні кредитного договору №215010-КС-002 від 22.05.2024 року в інформаційно-телекомунікаційній системи Товариства, з якої вбачається алгоритм дій сторін під час укладення договору: вхід в особистий кабінет; отримання інформації про статус клієнта; передача інформації обраних клієнтом умов кредиту; надання паспорту споживчого кредиту; запит на генерацію та відправку одноразового ідентифікатора для підписання паспорта споживчого кредиту та Інформаційного повідомлення; підписання паспорта споживчого кредиту та Інформаційного повідомлення; формування шаблону оферти; запит на відправку шаблону акцепту; запит на формування одноразового ідентифікатора для підписання договору; підписання договору клієнтом; підписання договору Товариством; формування інформаційного повідомлення про успішне підписання договору; відправка документів на електронну пошту; відображення документів у особистому кабінеті.
Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає доведеним, що вказаний кредитний договір був підписаний позичальником ОСОБА_1 за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора, який був надісланий ТОВ «Бізнес Позика» на номер телефону, зазначений відповідачем, на підтвердження чого у ідентифікаційній частині договору містяться коди ідентифікатори відповідача, що і є його безпосереднім підписом, що відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» прирівнюється до письмової форми.
Заперечуючи щодо підписання одноразовим ідентифікатором кредитного договору, проходження верифікації та ідентифікації відповідача, клопотань про витребування оригіналу такого доказу, візуального огляду інформаційно-комунікаційної системи, власником якої створено електронний документ та можливість авторизуватися в цій системі для її користувачів, а також отримати від власника системи відповідний електронний документ за допомогою технічних засобів цієї системи або іншої, залучення спеціаліста або призначення відповідної судової експертизи для здійснення відповідного огляду інформаційно-комунікаційної системи з метою ознайомлення з оригіналом електронного документа, сторона відповідача не заявляла.
Доводи апеляційної скарги про те, що кредитний договір не підписувався, а ідентифікація та верифікація особи, яка відбулась при укладенні договору, не підтверджена матеріалами справи, апеляційний суд до уваги не бере, оскільки ідентифікація особи ОСОБА_1 відбувалась у порядку, визначеному Законом України «Про електронну комерцію» та узгоджується із положеннями ч. 6 ст. 11 зазначеного Закону. Підписання договору відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора не спростовано.
Крім того, на підтвердження перерахування коштів на виконання умов договору у матеріалах справи міститься інформаційний лист «Універсал Банк» про те, що банківська картка № НОМЕР_3 належить ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_4 ) та виписка по картковому рахунку, з якої вбачається, що з 22.05.2024 по 05.07.2024 на вказану картку 22.05.2024 зарахований переказ в розмірі 8000,00 грн., що спростовує доводи апелянта у цій частині.
При цьому, заперечуючи проти укладення договору, відповідачем не надано належних доказів укладення договору від його імені іншою особою за відсутності його волевиявлення, перерахування кредитних коштів не на його рахунок, а також неналежності номеру телефону в момент укладення договору, звернення відповідача до правоохоронних органів щодо неправомірного використання позивачем персональних даних відповідача чи шахрайських дій.
Колегія вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що між сторонами було укладено кредитний договір в електронній формі та згідно Договору № 215010-КС-002 від 22.05.2024 року позивачем відповідно до умов договору та додаткової угоди перераховано відповідачу на його власний картковий рахунок № НОМЕР_3 грошові кошти відповідно у розмірі 8000,00 грн.
Викладене у повній мірі узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 12 січня 2021 року у справі №524/5556/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19.
Відповідно до розрахунку заборгованості, відповідач має борг в розмірі 46308,72 грн., з яких основний борг (тіло кредиту) 8000,00 гривень, борг за відсотками – 37462,62 грн. та борг за комісією – 846,10 грн. (а.с. 22-27)
На виконання умов правочину відповідач сплатив позивачу 770,00 грн, з яких в рахунок боргу за нарахованими відсотками позивач врахував 416,10 грн., на сплату комісії – 353,90 грн. (а.с.72-78).
Позивач зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, а відповідач, всупереч викладеним у кредитному договорі умовам, в установлені терміни не повернув належні до сплати грошові суми, оскільки здійснив лише один платіж на суму 770,00 грн, порушуючи встановлений графік обов`язкових платежів.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вважав помилковими висновки суду в частині стягнення заборгованості по процентах. 
Колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, дійшла до наступних висновків.
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Згідно з умовами Договору № 215010-КС-002 про надання кредиту від 22.05.2024 року сторони визначили, що плата за користування кредитом є фіксованою та становить: стандартна процентна ставка – 1,50000000 процентів в день, знижена процентна ставка – 1,14668750 процентів в день користування Кредитом.
Сторони домовилися, що знижена процентна ставка нараховується за умови повернення позичальником кредиту згідно погодженого сторонами графіку платежів. У іншому випадку, проценти за користування кредитом нараховуються за стандартною процентною ставкою.
З наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитом вбачається, що за зниженою процентною ставкою 1,14668750 % у день позивач нараховував відповідачу проценти з 22.05.2024 року до 05.07.2025 року включно, як це було погоджено сторонами при укладенні договору. 
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» денна процентна ставка це загальні витрати за споживчим кредитом за кожний день користування кредитом, виражені у процентах від загального розміру виданого кредиту.
Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року, що набрав чинності 24 грудня 2023 року доповнено статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування» пунктом 5, яким встановлено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.
Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %.
Отже, наведені норми, які регулюють питання споживчого кредитування, передбачають, що починаючи з 24 грудня 2023 року денна ставка має бути не більше 2,5 %, з 23 квітня 2024 року не більше 1,5 %, а з 21 серпня 2024 року не більше 1 %.
Відповідно до ч. 3 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» обчислення реальної річної процентної ставки та денної процентної ставки має базуватися на припущенні, що договір про споживчий кредит залишається дійсним протягом погодженого строку та що кредитодавець і споживач виконають свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в договорі.
Якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки або інших платежів за послуги кредитодавця, включених до загальних витрат за споживчим кредитом при обчисленні реальної річної процентної ставки та денної процентної ставки, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення, реальна річна процентна ставка та денна процентна ставка обчислюються на основі припущення, що процентна ставка та інші платежі за послуги кредитодавця залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит.
Частиною 4 вказаної статті передбачено, що денна процентна ставка розраховується у процентах за формулою: ДПС = (ЗВСК/ЗРК)/t ? 100%, де ДПС - денна процентна ставка; ЗВСК - загальні витрати за споживчим кредитом; ЗРК - загальний розмір кредиту; t - строк кредитування у днях.
Максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 % (частина 5 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування»).
Колегія суддів враховує, що, виходячи зі здійсненого розрахунку, який був перевірений судом апеляційної інстанції, процентна ставка в день не перевищує максимально дозволену ЗУ «Про споживче кредитування».
Після закінчення строку дії договору позивачем заборгованість за процентами не нараховувалась, тому наданий позивачем розрахунок процентів за кредитним договором є вірним.
Доводи скаржника щодо неправомірності нарахування комісії за користування кредитом є безпідставними, оскільки виходячи з аналізу вимог п. 4 ч. 11 ст. 1, ч. 2 ст. 8, ч. 1 ст. 1, ст. 47 ЗУ «Про банки і банківську діяльність», роз`яснень Великої Палати Верховного Суду щодо застосування ст. 11 ЗУ «Про споживче кредитування», які викладені у постанові від 13.07.2022 року по справі № 496/3134/19, така форма витрат, як комісія за надання кредиту існує на законодавчому рівні, визначається кожним банком (фінансовою установою) індивідуально та затверджується внутрішніми актами. 
Отже, спеціальним законодавством України прямо визначені легальні можливості позивача як включати до тексту кредитних договорів із споживачами умови щодо нарахування комісії, так і, в подальшому, нараховувати її, а також витребувати суму несплаченої вищевказаної комісії від відповідача (в т.ч. і в судовому порядку).
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку згідно зі статтями 76-78, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
У відповідності до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
За наведених підстав, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – залишити без змін.
Відповідно до ч. 13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін, питання про розподіл судових витрат не вирішується.

Керуючись ст.ст. 141, 258, 375, 376, 381- 384 ЦПК України, апеляційний суд ,–

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Монастирищенського районного суду Черкаської області від 26 листопада 2025 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов, визначених ЦПК України.

Головуюча         О.В. Карпенко

Судді О.М. Новіков

Л.І. Василенко