ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"18" березня 2026 р. справа №300/138/26
м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі судді Тимощука О.Л. розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Державної податкової служби України в особі Головного управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області, про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення певних дій,

ВСТАНОВИВ:
Адвокат Марчук Мар`яна Ігорівна (далі, також – представник позивача, адвокат Марчук М.І.), яка діє в інтересах ОСОБА_1 (далі, також – позивач, ОСОБА_1 ) звернулася в суд з позовною заявою до Державної податкової служби України в особі Головного управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області (далі, також – відповідач, Головне управління ДПС в Івано-Франківській області, ГУ ДПС в Івано-Франківській області, податковий орган), в якій просила:
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління ДПС в Івано-Франківській області щодо невидачі позивачу довідок про складові заробітної плати державного службовця; 
- зобов`язати Головне управління ДПС в Івано-Франківській області видати: 
довідку про складові заробітної плати (посадовий оклад, надбавку за ранг, надбавку за вислугу років) за період служби позивача в органах ДФС; 
довідку для призначення позивачу пенсії державного службовця відповідно до постанови КМУ №622 від 14.09.2016.
В обґрунтування позовних вимог представник позивач зазначила, що ОСОБА_1 , у період з 15.04.1997 по 08.05.2015 проходив державну службу в органах податкової служби, зокрема у Державній податковій адміністрації, Державній податковій службі та Державній фіскальній службі в Івано-Франківській області, що підтверджується записами у трудовій книжці останнього. Адвокат Марчук М.І. вказує, що 08.05.2015 позивача було звільнено з посади заступника начальника управління - начальника відділу податку на прибуток управління оподаткування юридичних осіб за угодою сторін, а 23.08.2016 призначено пенсію за віком. Водночас, у зв`язку з необхідністю реалізації права на переведення з пенсії за віком на пенсію державного службовця, позивач неодноразово звертався до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області із заявами про видачу довідок про складові заробітної плати державного службовця за період його служби. Однак, як зазначає представник позивача, відповідач не надав позивачу вказаних довідок, посилаючись на відсутність правонаступництва між ДФС та ДПС. Адвокат Марчук М.І. наголошує, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України "Про утворення Державної податкової служби України та Державної митної служби України" від 18 грудня 2018 року №1200 (далі, також – Постанова №1200) утворено Державну податкову службу України та Державну митну службу України, реорганізувавши Державну фіскальну службу шляхом поділу. За доводами представника позивача реорганізація ДФС у ДПС означає, що Головне управління ДПС в Івано-Франківській області є правонаступником установи, де позивач працював (ДФС в Івано-Франківській області). А відтак, на переконання адвоката Марчук М.І., відповідач як правонаступником ДФС в Івано-Франківській області у відповідній частині, має повноваження та обов`язок видати запитувану довідку, а відмова або бездіяльність порушують трудові, соціальні та пенсійні права позивача.
Таким чином, вважаючи протиправною бездіяльність Головного управління ДПС в Івано-Франківській області щодо невидачі позивачу довідок про складові заробітної плати державного службовця, позивач, через уповноваженого представника, звернувся до суду з цією позовною заявою.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15.01.2026 відкрито провадження в даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) в порядку, визначеному статтею 262 КАС України (а.с.51-52).
Відповідач скористався правом на подання відзиву на позовну заяву від 27.01.2026 №1122/5/09-19-05-02-05, який разом із додатками надійшов до суду засобами поштового зв`язку, 29.01.2026 (а.с.63-71). Головне управління ДПС в Івано-Франківській області не погоджується з позовними вимогами та вважає їх необґрунтованими, з огляду на таке. 
Мотивуючи свою позицію податковий орган вказує, що на час звернення ОСОБА_1 із заявою про видачу спірних довідок, Головне управління ДПС в Івано-Франківській області (код ЄДРПОУ 43142559) ліквідоване як юридична особа публічного права, відтак, у розумінні приписів "Порядку видачі довідок про заробітну плату для призначення пенсій окремим категоріям осіб у разі ліквідації державних органів, у яких особи працювали, а також перейменування (відсутності) їхніх посад", затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України від 10.05.2017 №750 (далі, також – Порядок №750), відповідач не уповноважений видавати довідки про заробітну плату для призначення пенсії окремим категоріям осіб. Податковий орган наполягає на віднесенні такої компетенції до територіальних органів соціальної політики України.
З урахуванням зазначеного, Головне управління ДПС в Івано-Франківській області вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню.

Суд, розглянувши у відповідності до вимог КАС України справу за правилами спрощеного позовного провадження, дослідивши в сукупності позовну заяву, відзиви на позов та докази, наявні в матеріалах цієї адміністративної справи, встановив такі обставини.
Згідно із записами трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 від 01.08.1979, останній у період 15.04.1997 по 08.05.2015 проходив державну службу в органах податкової служби, 08.05.2015 звільнений з посади заступника начальника управління - начальника відділу податку на прибуток управління оподаткування юридичних осіб Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області (а.с.9-15).
ОСОБА_1 16.12.2024 звертався до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області із заявою, в якій просив, надати йому довідку про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) та довідку про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менше як 20 років стажу роботи на помадах віднесених до категорії посад державної служби, яка на момент виходу на пенсію не займає посаду державної служби (а.с.16).
Головне управління ДПС в Івано-Франківській області листом від 13.01.2025 №545/6/09-19-10-01-06 повідомило, що оскільки позивач не працював у відокремленому підрозділі Головного управління ДПС в Івано-Франківській області та відповідно не звільнявся з Головного управління ДПС в Івано-Франківській області, то відповідач об`єктивно позбавлений можливості видати позивачу довідки для призначення пенсії державного службовця та запропонувало ОСОБА_1 звернутися до Головного управління ДФС в Івано-Франківській області, з метою отримання довідок (а.с.18-21).
Позивач 15.01.2025 звернувся до Головного управління ДФС в Івано-Франківській області із заявою, в якій просив надати йому довідку про складові заробітної плати (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) та довідку про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менше як 20 років стажу роботи на посадах віднесених до категорії посад державної служби, яка на момент виходу на пенсію не займає посаду державної служби, передбачену постановою Кабінету Міністрів України "Деякі питання пенсійного забезпечення окремих категорій осіб" від 14.09.2016 №622 (далі, також – Постанова №622) (а.с.17).
Також, 15.01.2025, ОСОБА_1 звернувся до Департаменту соціальної політики виконкому Івано-Франківської міської ради, в якій просив надати йому довідку про складові заробітної плати (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) та довідку про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менше як 20 років стажу роботи на посадах віднесених до категорії посад державної служби, яка на момент виходу на пенсію не займає посаду державної служби, передбачену Постановою №622 (а.с.34).
Департамент соціальної політики виконкому Івано-Франківської області, листом від 03.03.2025 №Г/14 повідомив позивачу, що відповідно до Постанови №1200 утворено Державну податкову службу України та Державну митну службу України, реорганізувавши державну фіскальну службу шляхом поділу. Відповідно до абзацу 3 пункту 2 Постанови Державна податкова служба та Державна митна служба є правонаступниками майна, прав та обов`язків реорганізованої державної фіскальної служби у відповідних сферах діяльності. Враховуючи викладене, у Департаменту соціальної політики виконкому Івано-Франківської міської ради відсутні правові підстави для видачі довідок ОСОБА_1 (а.с.35).
Далі, ОСОБА_1 звернувся до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області із заявою від 13.03.2025, в якій повторно просив видати довідку для призначення пенсії державного службовця за прирівняною посадою до посади заступника начальника управління-начальника відділу (а.с.36-37).
Головне управління ДПС в Івано-Франківській області листом від 15.04.2025 №5360/6/09-19-10-01-06 рекомендувало позивачу, з метою отримання довідки для призначення пенсії державного службовця згідно з вимогами Постанови №622, звернутися до комісії з реорганізації Головного управління ДФС в Івано-Франківській області (а.с.40-43).
Згодом, позивач звернувся до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області із листом від 12.11.2025, в якому просив видати останньому довідку про складові заробітної плати працюючого державного службовця за аналогічною посадою та відповідного рангу, у формі затвердженій Постановою №622 (а.с.45).
Головне управління ДПС в Івано-Франківській області листом від 12.12.2025 №17765/5/6/09-19-10-02-06 повідомило позивачу, що оскільки позивач не працював у відокремленому підрозділі Головного управління ДПС в Івано-Франківській області та відповідно не звільнявся з Головного управління ДПС в Івано-Франківській області, то відповідач об`єктивно позбавлений можливості видати позивачу довідки для призначення пенсії державного службовця (а.с.46-49).
Вважаючи протиправною бездіяльність Головного управління ДПС в Івано-Франківській області щодо невидачі довідок про складові заробітної плати державного службовця, позивач звернувся до суду з метою захисту свого порушеного права.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з таких підстав та мотивів.
У відповідності до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 КАС України, визначаючи яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин суд зазначає, що при вирішенні даної справи керується нормами Законів та підзаконних нормативно-правових актів в тій редакції, яка чинна на момент виникнення чи дії конкретної події, обставини і врегулювання відповідних відносин.
Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, який включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. 
За приписами пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Принципи, правові та організаційні засади забезпечення державної служби, зокрема порядок реалізації права на пенсійне забезпечення державних службовців, визначається Законом України "Про державну службу" від 10.12.2015 №889-VIII (далі, також – Закон №889-VІІІ).
За змістом пункту 2 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №889-VIII, з 1 травня 2016 року втратив чинність Закон України "Про державну службу" від 16.12.1993 за №3723-ХІІ (далі, також – Закон №3723-ХІІ), крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.
Зокрема, пунктами 10, 11, 12 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №889-VIII передбачено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону №3723-XII та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Перелік посад державної служби, які займали особи з числа колишніх державних службовців, що належать до певної категорії посад, передбачених цим Законом, визначається Кабінетом Міністрів України.
Для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону №3723-XII та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Отже, за наявності в особи станом на 1 травня 2016 року певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 1 травня 2016 року на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-XII, але за такої умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Верховний Суд в постанові від 01.04.2020 у справі №607/9429/17 дійшов висновку, що обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 №3723-ХІІ після 1 травня 2016 року є дотримання сукупності вимог, визначених частини 1 статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 №3723-ХІІ і Прикінцевих та перехідних положень України "Про державну службу" від 10.12.2015 №889-VІІІ, а саме: щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби. Після 1 травня 2016 року (дата набрання чинності Законом України "Про державну службу" від 10.12.2015 №889-VІІІ) зберігають право на призначення пенсії державного службовця відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ лише ті особи, які мають стаж державної служби, визначений пунктами 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 за №889-VІІІ та мають передбачені частиною 1 статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 №3723-ХІІ вік і страховий стаж.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 5 статті 242 КАС України).
Так, частиною 1 статті 37 Закону №3723-XII встановлено, що на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону №1058-IV, за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом 1 частини 1 статті 28 згаданого Закону, у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.
Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Аналіз наведеної норми дає підстави вважати, що право на пенсію державного службовця за віком мають особи, зокрема: чоловіки, які досягли віку 62 роки, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку; мають передбачений законодавством страховий стаж; мають необхідний стаж роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Порядок призначення пенсій згідно з Законом №889-VIII, яким визначено право на пенсійне забезпечення державних службовців відповідно до статті 37 Закону №3723-XII, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 14.09.2016 №622 "Деякі питання пенсійного забезпечення окремих категорій осіб".
Згідно з пунктами 10 і 12 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 10 грудня 2015 р. №889-VIII "Про державну службу" на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України від 16 грудня 1993 р. № 3723-XII "Про державну службу" мають право особи, які на день набрання чинності Законом України від 10 грудня 2015 р. № 889-VIII "Про державну службу":
мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону та актами Кабінету Міністрів України;
займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону та актами Кабінету Міністрів України (пункт 2 Порядку №622).
Пунктом 4 Порядку №622 визначено, що пенсія державним службовцям призначається з дати звернення, але не раніше дати виникнення права, в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та відповідного рангу за останнім місцем роботи на державній службі, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
При цьому: посадовий оклад, надбавки за ранг та вислугу років враховуються в розмірах, установлених на день звернення за призначенням пенсії за останньою займаною посадою державної служби (або прирівняною до неї у разі відсутності у державному органі відповідних посад державної служби); розмір виплат (крім посадових окладів, надбавок за ранг та вислугу років), що включаються в заробіток для обчислення пенсії, визначається за вибором того, хто звернувся за пенсією, за будь-які 60 календарних місяців роботи на посаді державної служби підряд перед зверненням за пенсією незалежно від наявності перерв починаючи з 1 травня 2016 року.
Середньомісячна сума зазначених виплат за 60 календарних місяців визначається шляхом ділення загальної суми цих виплат на 60. За бажанням особи неповні місяці роботи на посаді державної служби враховуються як повні; у разі коли в осіб, зазначених в пункті 2 цього Порядку, станом на дату звернення немає 60 календарних місяців роботи на посаді державної служби підряд перед зверненням за пенсією починаючи з 1 травня 2016 року, середньомісячна сума виплат (крім посадових окладів, надбавок за ранг та вислугу років) визначається шляхом ділення загальної суми таких виплат за наявні місяці роботи починаючи з 1 травня 2016 року на кількість таких місяців. За бажанням особи неповні місяці роботи на посаді державної служби враховуються як повні. При цьому для державних службовців, які звернулися за призначенням пенсії у травні 2016 року, а також для осіб, які не працювали починаючи з 1 травня 2016 року на посадах державної служби, сума виплат (крім посадових окладів, надбавок за ранг та вислугу років) визначається з розрахунку таких виплат за травень 2016 року як за повний місяць; матеріальна допомога та виплати, які нараховуються за період, що перевищує календарний місяць, враховуються в частині, що відповідає кількості місяців у розрахунковому періоді.
За бажанням осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, і які на момент виходу на пенсію не перебувають на державній службі, розмір зазначених в абзацах третьому - п`ятому цього пункту виплат визначається в середніх розмірах відносно визначених законодавством таких виплат за місяць, що передує місяцю звернення за призначенням пенсії, але не раніше травня 2016 року, за відповідною (прирівняною) посадою (посадами) за останнім місцем роботи на державній службі.
Суд зазначає, що постановою Кабінету Міністрів України "Про внесення змін до Порядку призначення пенсій деяким категоріям осіб" від 12.07.2024 №823 (далі, також – Постанова №823) внесено зміни до Порядку №622, зокрема, пунктом 3 визначено, що така постанова набирає чинності з дня її опублікування та застосовується з 1 січня 2024 року.
Як визначено пунктом 4-2 Порядку №622 у редакції Постанови №823, для державних службовців, які працювали в державних органах, що провели класифікацію посад державної служби, та яких не було переведено на посади, передбачені штатним розписом, форму якого затверджено наказом Мінфіну від 28 січня 2002 р. №57 (з урахуванням змін, внесених наказом Мінфіну від 27 листопада 2023 р. № 661), або які звільнилися до 1 січня 2024 р. з таких органів, визначення заробітної плати для призначення пенсії державним службовцям здійснюється з урахуванням пункту 4 цього Порядку. При цьому посадовий оклад, надбавки за ранг та вислугу років враховуються в розмірах, установлених на 31 грудня 2023 р., а розмір виплат (крім посадових окладів, надбавок за ранг та вислугу років), що включаються в заробіток для обчислення пенсії, визначається за будь-які 60 календарних місяців роботи на посаді державної служби підряд перед зверненням за пенсією незалежно від наявності перерв, але не пізніше 31 грудня 2023 року.
Для призначення пенсії державного службовця таким особам та особам, які працювали у державних органах, що не провели класифікацію посад державної служби, подаються довідки про:
посадовий оклад, надбавки за ранг та вислугу років за останнім місцем роботи на державній службі за формою згідно з додатком 4;
розміри виплат, зазначених в абзацах третьому - п`ятому пункту 4 цього Порядку, за останнім місцем роботи на державній службі за формою згідно з додатком 5;
розміри виплат, зазначених в абзаці шостому пункту 4 цього Порядку, за формою згідно з додатком 6.
Згідно з пунктом 5 Порядку №622 довідки про заробітну плату державних службовців, визначені за формами згідно з додатками 1-6, видаються виключно для призначення згідно з пунктами 10 і 12 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 10 грудня 2015 р. №889-VIII "Про державну службу" пенсії відповідно до статті 37 Закону України від 16 грудня 1993 р. № 3723-XII "Про державну службу" та не є підставою для перегляду раніше призначеної пенсії державного службовця.
Як вже встановлено судом вище по тексту судового рішення, Головне управління ДПС в Івано-Франківській області листом від 12.12.2025 №17765/5/6/09-19-10-02-06 повідомило позивачу, що оскільки позивач не працював у відокремленому підрозділі Головного управління ДПС в Івано-Франківській області та відповідно не звільнявся з Головного управління ДПС в Івано-Франківській області, то відповідач об`єктивно позбавлений можливості видати позивачу довідки для призначення пенсії державного службовця (а.с.46-49).
Слід вказати, що пунктом 6 Порядку №622 передбачено, а саме: у разі ліквідації державного органу довідки видаються органом, який є правонаступником, а в разі його відсутності - у порядку, встановленому Мінсоцполітики за погодженням із НАДС.
У разі перейменування посад, зокрема відсутності відповідних посад державної служби у штатних розписах на дату звернення особи за призначенням пенсії державного службовця, прирівняння (встановлення відповідності) посад державної служби після 1 січня 2024 р. здійснюється на основі визначеного державним органом класифікаційного коду, зазначеного в штатному розписі на дату звільнення особи.
За посадами державної служби, які не визначені класифікаційним кодом на дату звільнення особи, прирівняння (встановлення відповідності) посади працюючих державних службовців не здійснюється. Довідки видаються державним органом відповідно до умов, що діяли до 1 січня 2024 р. з урахуванням пункту 4 цього Порядку.
Повертаючись до фактичних обставин справи, згідно із записами трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 від 01.08.1979, останній 08.05.2015 звільнений з посади заступника начальника управління - начальника відділу податку на прибуток управління оподаткування юридичних осіб Державній фіскальній службі в Івано-Франківській області (а.с.9-15).
Так, пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 18.12.2018 №1200 "Про утворення Державної податкової служби України та Державної митної служби України" утворено Державну податкову службу України та Державну митну службу України, реорганізувавши Державну фіскальну службу шляхом поділу.
Встановлено, що ДФС України продовжує здійснювати повноваження та виконувати функції у сфері реалізації державної податкової політики, державної політики у сфері державної митної справи, державної політики з адміністрування єдиного внеску, державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового, митного законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску до завершення здійснення заходів з утворення Державної податкової служби, Державної митної служби та центрального органу виконавчої влади, на який покладається обов`язок забезпечення запобігання, виявлення, припинення, розслідування та розкриття кримінальних правопорушень, об`єктом яких є фінансові інтереси держави та/або місцевого самоврядування, що віднесені до його підслідності відповідно до Кримінального процесуального кодексу України.
Розпорядженням Кабінету Міністрів України "Питання Державної податкової служби" від 21.08.2019 №682-р (далі, також – Розпорядження №682-р) Кабінет Міністрів України погодився з пропозицією Міністерства фінансів України щодо можливості забезпечення здійснення Державною податковою службою України покладених на неї постановою Кабінету Міністрів України від 06.03.2019 №227 "Про затвердження положень про Державну податкову службу України та Державну митну службу України" функцій і повноважень Державної фіскальної служби України, що припиняється, з реалізації державної податкової політики, державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
Як слідує зі змісту наказу ДПС України "Про початок діяльності Державної податкової служби України" від 28.08.2019 №36, розпочато виконання ДПС України функцій і повноважень ДФС України, що припиняється.
Таким чином, постанова Кабінету Міністрів України від 18.12.2018 №1200 та розпорядження Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 №682-р свідчать про компетенційне адміністративне (публічне) правонаступництво ДПС України, тобто про перехід до ДПС України функцій ДФС України у сфері реалізації державної податкової політики, державної політики з адміністрування єдиного внеску.
Постановою Кабінету Міністрів України №537 від 19.06.2019 "Про утворення територіальних органів Державної податкової служби" утворено як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної податкової служби за переліком згідно з додатком 1, відповідно до якого, утворено, зокрема, Головне управління ДПС в Івано-Франківській області.
У подальшому, Кабінетом Міністрів України прийнято постанову "Деякі питання територіальних органів Державної податкової служби" від 30.09.2020 №893, якою вирішено ліквідувати як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної податкової служби за переліком згідно з додатком, зокрема, Головне управління ДПС у Івано-Франківській області.
Пунктом 2 зазначеної Постанови встановлено, що територіальні органи Державної податкової служби, що ліквідуються відповідно до пункту 1 цієї постанови, продовжують здійснювати свої повноваження та функції до утворення Державною податковою службою територіальних органів згідно з абзацом четвертим пункту 3 цієї постанови та прийняття рішення про можливість забезпечення здійснення такими органами повноважень та функцій територіальних органів, що ліквідуються. Таке рішення приймається Державною податковою службою після здійснення заходів, пов`язаних із внесенням до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань даних про територіальні органи Державної податкової служби, що будуть утворені згідно з абзацом четвертим пункту 3 цієї постанови, як відокремлені підрозділи юридичної особи публічного права, затвердженням положень про них, структур, штатних розписів, кошторисів та заповненням 30 відсотків вакансій. Права та обов`язки територіальних органів Державної податкової служби, що ліквідуються відповідно до пункту 1 цієї постанови, переходять Державній податковій службі та її територіальним органам у межах, визначених положеннями про Державну податкову службу та її територіальні органи.
Наказом Державної податкової служби України "Про ліквідацію територіальних органів ДПС" від 08.10.2020 №556 наказано, серед інших, ліквідувати як юридичну особу публічного права Головне управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області.
Як свідчать відомості з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ГУ ДПС в Івано-Франківській області (код ЄДРПОУ 43142559) припинено з 22.10.2021.
В той же час, наказом ДПС "Про утворення територіальних органів ДПС" від 30.09.2020 №529, утворено Головне управління ДПС в Івано-Франківській області як територіальний орган ДПС, утворений на правах відокремленого підрозділу.
Згідно з відкритими публічними даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, 30.09.2020 у коментованому Реєстрі внесено запис про державну реєстрацію Головного управління ДПС в Івано-Франківській області (код ЄДРПОУ 43968084), як територіального органу, утвореного на правах відокремленого підрозділу.
Отже, Головне управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області (ідентифікаційний код юридичної особи 43968084) є правонаступником майна, прав та обов`язків Головного управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області (ідентифікаційний код юридичної особи 43142559).
Зазначене знаходить своє підтвердження у пункті 1 наказу ДПС України від 12.11.2020 №643, яким затверджено "Положення про ГУ ДПС в Івано-Франківській області", за змістом якого ГУ ДПС в Івано-Франківській області (код ЄДРПОУ 43968084) є правонаступником майна, прав та обов`язків ГУ ДПС в Івано-Франківській області (код ЄДРПОУ 43142559).
Так, згідно з наказом ДПС України "Про початок забезпечення здійснення територіальними органами ДПС повноважень та функцій" від 24.12.2020 №755, з 1 січня 2021 року здійснення повноважень та функцій територіальних органів ДПС, що ліквідуються відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України "Деякі питання територіальних органів Державної податкової служби" від 30.09.2020 №893, реалізовується територіальними органами ДПС, утвореними як її відокремлені підрозділи згідно з наказом ДПС від 30.09.2020 №529 "Про утворення територіальних органів Державної податкової служби".
Враховуючи вищенаведене, територіальні органи Державної податкової служби, утворені як її відокремлені підрозділи, здійснюють повноваження та функції територіальних органів ДПС, що ліквідувалися як юридичні особи, відтак Головне управління ДПС в Івано-Франківській області (код ЄДРПОУ 43968084) є правонаступником майна, прав та обов`язків Головного управління ДПС в Івано-Франківській області (код ЄДРПОУ 43142559).
У постанові від 22.01.2020 у справі №2а-15057/09/2670 Верховний Суд вказав, що публічне правонаступництво органів державної влади є окремим, особливим видом правонаступництва. Під таким терміном розуміється перехід в установлених законом випадках прав та обов`язків одного суб`єкта права іншому. При цьому, обов`язок щодо відновлення порушених прав особи покладається на орган, компетентний відновити такі права. Такий підхід про перехід до правонаступника обов`язку відновити порушене право відповідає принципу верховенства права, оскільки метою правосуддя є ефективне поновлення порушених прав, свобод і законних інтересів.
Правонаступництво у сфері управлінської діяльності органів державної влади (публічне правонаступництво) передбачає повне або часткове передання (набуття) адміністративної компетенції одного суб`єкта владних повноважень (суб`єкта публічної адміністрації) до іншого або внаслідок припинення первісного суб`єкта, або внаслідок повного чи часткового припинення його адміністративної компетенції (постанова Верховного Суду у від 12.06.2018 у справі №2а-23895/09/1270).
Більше того, функції держави, які реалізовувалися ліквідованим органом, не можуть бути припинені та підлягають передачі іншим державним органам, за винятком того випадку, коли держава відмовляється від таких функцій взагалі. Подібні за змістом висновки викладені, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.12.2021 у справі №9901/348/19.
Вирішуючи питання публічного правонаступництва, Верховний Суд у постанові від 11.02.2021 у справі №826/9815/18 виходив із специфіки публічно-правових відносин, а саме: тієї обставини, що повноваження відповідних державних органів не є статичними і можуть передаватись від одного органу до іншого у випадку зміни законодавства. При цьому, такий перехід може не збігатися у часі з юридичним припиненням суб`єкта владних повноважень внаслідок реорганізації чи ліквідації.
У цій постанові Верховний Суд сформулював правовий висновок, відповідно до якого, якщо спір виник з приводу реалізації суб`єктом владних повноважень, що припиняється, його компетенції, підстави для правонаступництва виникають з моменту його вибуття з правовідносин, щодо яких виник спір, унаслідок, зокрема, передачі розпорядчим актом Кабінету Міністрів України його адміністративної компетенції іншому (іншим) суб`єктам владних повноважень.
Якщо спір виник у відносинах, що не пов`язані з реалізацією суб`єктом владних повноважень його компетенції, підстави для правонаступництва виникають з моменту припинення сторони суб`єкта владних повноважень (повне правонаступництво).
У випадку повного правонаступництва до правонаступника переходять права та обов`язки юридичної особи, які стосуються не лише майнових правовідносин, але і правовідносин з приводу проходження та припинення публічної служби.
Такий підхід ґрунтується на конституційних принципах безперервності процесу державного управління та відповідальності держави перед людиною за свою діяльність.
У спірному випадку, зважаючи на обставини працевлаштування позивача станом на дату звільнення у територіальному органі Державної фіскальної служби, перехід функцій якого відбувся до відповідного територіального органу Державної податкової служби, а також встановлене судом компетенційне (повне) публічне правонаступництво останнього внаслідок ліквідації до територіального органу, утвореного як відокремлений підрозділ, у суду відсутні підстави вважати, що у відповідача не виникає обов`язку з видачі ОСОБА_1 довідок про заробітну плату державного службовця.
У контексті вищенаведеного суд також вважає безпідставними посилання відповідача як на підставу щодо відмови у видачі позивачці спірних довідок на пункт 3 "Порядку видачі довідок про заробітну плату для призначення пенсій окремим категоріям осіб у разі ліквідації державних органів, у яких особи працювали, а також перейменування (відсутності) їхніх посад", затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України від 10.05.2017 №750, виходячи з наступного.
Як визначено пунктом 6 Порядку №622 у редакції Постанови №823, у разі ліквідації державного органу довідки видаються органом, який є правонаступником, а в разі його відсутності - у порядку, встановленому Мінсоцполітики за погодженням із НАДС.
В свою чергу, за змістом пункту 3 Порядку №755, обов`язок щодо видачі довідок про заробітну плату для призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-XII особам, які мають право на призначення пенсії згідно з пунктом 3 Порядку №622, виникає у відповідних структурних підрозділах з питань соціального захисту населення обласних, районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад щодо осіб, у яких останнє місце роботи на посаді державної служби було у відповідних державних органах, юрисдикція яких поширювалася на територію однієї або кількох областей, м. Києва або м. Севастополя, одного або кількох районів, міст обласного значення, та органах місцевого самоврядування, виключно у наступних випадках: (1) разі ліквідації державного органу без правонаступника; (2) якщо останнє місце роботи особи на посаді державної служби було в органі, який на час призначення особі пенсії відсутній чи у якому на час призначення пенсії перейменовані (відсутні) посади, у тому числі відсутні відповідні посади державної служби.
Таким чином, з огляду на те, що ключовим для позивача є видача довідок про складові заробітної плати за прирівняною посадою тій, яку ОСОБА_1 займав станом на дату звільнення з посади державної служби ДФС в Івано-Франківській області, а також з урахуванням приписів пункту 7 Порядку №750 та пункту 6 Порядку №622, суд виснує про належність повноважень щодо видачі позивачу спірних довідок до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області, як правонаступнику.

Водночас, суд звертає увагу, що позивач у позовній заяві просить суд: визнати протиправною бездіяльність Головного управління ДПС в Івано-Франківській області щодо невидачі позивачу довідок про складові заробітної плати державного службовця; зобов`язати Головне управління ДПС в Івано-Франківській області видати: довідку про складові заробітної плати (посадовий оклад, надбавку за ранг, надбавку за вислугу років) за період служби позивача в органах ДФС; та довідку для призначення позивачу пенсії державного службовця відповідно до постанови КМУ №622 від 14.09.2016.
Так, як вже зазначалося судом вище по тексту судового рішення, пунктом 4-2 Порядку №622 у редакції Постанови №823, встановлено, що для державних службовців, які працювали в державних органах, що провели класифікацію посад державної служби, та яких не було переведено на посади, передбачені штатним розписом, форму якого затверджено наказом Мінфіну від 28 січня 2002 р. №57 (з урахуванням змін, внесених наказом Мінфіну від 27 листопада 2023 р. № 661), або які звільнилися до 1 січня 2024 р. з таких органів, визначення заробітної плати для призначення пенсії державним службовцям здійснюється з урахуванням пункту 4 цього Порядку. При цьому посадовий оклад, надбавки за ранг та вислугу років враховуються в розмірах, установлених на 31 грудня 2023 р., а розмір виплат (крім посадових окладів, надбавок за ранг та вислугу років), що включаються в заробіток для обчислення пенсії, визначається за будь-які 60 календарних місяців роботи на посаді державної служби підряд перед зверненням за пенсією незалежно від наявності перерв, але не пізніше 31 грудня 2023 року.
Для призначення пенсії державного службовця таким особам та особам, які працювали у державних органах, що не провели класифікацію посад державної служби, подаються довідки про:
посадовий оклад, надбавки за ранг та вислугу років за останнім місцем роботи на державній службі за формою згідно з додатком 4;
розміри виплат, зазначених в абзацах третьому - п`ятому пункту 4 цього Порядку, за останнім місцем роботи на державній службі за формою згідно з додатком 5;
розміри виплат, зазначених в абзаці шостому пункті 4 цього Порядку, за формою згідно з додатком 6.
Згідно з абзацом 6 пункту 4 Порядку №622 за бажанням осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, і які на дату виходу на пенсію не перебувають на державній службі, розмір зазначених в абзацах третьому - п`ятому цього пункту виплат визначається в середніх розмірах, визначених законодавством, таких виплат за місяць, що передує місяцю звернення за призначенням пенсії за відповідною (прирівняною) посадою (посадами) за останнім місцем роботи на державній службі. Середньомісячна сума зазначених виплат за місяць визначається шляхом ділення загальної суми таких виплат за місяць на фактичну чисельність державних службовців за відповідною (прирівняною) посадою (посадами) за останнім місцем роботи на державній службі.
При цьому, суд звертає увагу, що у відповідності до заяви позивача від 12.11.2025 адресованої Головному управлінню ДПС в Івано-Франківській області, ОСОБА_1 просив видати довідку про складові заробітної плати працюючого державного службовця за аналогічною посадою та відповідного рангу, у формі затвердженій Постановою №622 (а.с.45).
Із змісту зазначеного, слідує, що позивач при зверненні до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області 12.11.2025, просив видати тільки довідку про складові заробітної плати за аналогічною (прирівняною) посадою, тобто довідку за формою згідно з додатком 6 до Порядку №622.
Водночас, позивачем не надано до суду доказів звернення до відповідача щодо надання довідки про складові заробітної плати (посадовий оклад, надбавку за ранг, надбавку за вислугу років) за період служби позивача в органах ДФС/ довідки про посадовий оклад, надбавки за ранг та вислугу років за останнім місцем роботи на державній службі за формою згідно з додатком 4 до Порядку №622.
Враховуючи наведене, у суду відсутні підстави вважати, що відповідачем розглядалося питання щодо видачі ОСОБА_1 довідки про заробітну плату для призначення пенсії державного службовця, передбачену додатком 4 до Порядку №622.
Необхідно зазначити, що відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
При цьому, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.
Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.
Частиною 1 статті 5 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.
Відповідно до пункту 4 частини 4 статті 246 КАС України у мотивувальній частині рішення зазначаються: чи були і ким порушені, не визнані або оспорювані права чи інтереси, за захистом яких мало місце звернення до суду, та мотиви такого висновку.
Згідно із частиною 7 статті 246 КАС України висновок суду про задоволення позову чи про відмову в позові повністю або частково щодо кожної із заявлених вимог не може залежати від настання або ненастання певних обставин (умовне рішення).
Системний аналіз, зазначених норм КАС України дає підстави дійти висновку про те, що в порядку адміністративного судочинства здійснюється захист уже порушених прав особи (при цьому, між сторонами уже виникли правовідносини, з яких у свою чергу виник публічно-правовий спір), а не захист від можливих порушень прав у майбутньому.
При цьому, суд звертає увагу, що обов`язковою умовою надання правового захисту судом є саме наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду.
Суд зазначає, що таке порушення має бути реальним, обґрунтованим, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи - позивача з боку відповідача, який стверджує про їх порушення. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.
Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 15.08.2019 у справі № 1340/4630/18.
Отже, у разі наявності порушення вимог закону рішеннями, діями суб`єкта владних повноважень, зазначене не є достатньою і самостійною підставою для визнання їх протиправними, оскільки обов`язковою умовою визнання таких протиправними є доведеність позивачем порушених його прав цими рішеннями/діями.
В силу вимог частини 2 статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.
Водночас, суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту має забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам. А відтак, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність.\
Таким чином, беручи до уваги обставини викладені вище по тексту судового рішення, суд вважає, що ефективним засобом (способом) захисту порушених прав позивача буде: визнати протиправною бездіяльність Головного управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області щодо невидачі ОСОБА_1 довідки про складові заробітної плати працюючого державного службовця за аналогічною (прирівняною) посадою та відповідного рангу, у формі затвердженій Порядком призначення пенсій деяким категоріям осіб, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України "Деякі питання пенсійного забезпечення окремих категорій осіб" від 14.09.2016 №622; зобов`язати Головне управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області видати ОСОБА_1 довідку про розміри виплат, зазначених в абзаці шостому пункті 4 Порядку призначення пенсій деяким категоріям осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України "Деякі питання пенсійного забезпечення окремих категорій осіб" від 14.09.2016 №622, за формою згідно з додатком 6 до цього Порядку.
Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.
У силу статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Відтак, з урахуванням зазначеного вище по тексту судового рішення, суд, на підставі наданих доказів та системного аналізу положень законодавства України, дійшов висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд зазначає, що відповідно до частини 1 статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Позивачем сплачено судовий збір за подання до суду адміністративного позову немайнового характеру в розмірі 2 662,20 гривень, підтвердженням чого є наявна в матеріалах справи квитанція про сплату №4921-0982-10777064 від 11.01.2026 (а.с.1).
При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (частина 3 статті 139 КАС України).
Водночас, суд звертає увагу, що в ухвалі Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15.01.2026, суд встановив, що позивачем надмірно сплачено судовий збір, розмір переплати становить 532,28 грн.
Таким чином, при вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд бере до уваги розмір судового збору який підлягає сплаті за звернення до суду з цим позовом, тобто -2129,92 грн.
Враховуючи те, що спірні правовідносини виникли з вини Головного управління ДПС в Івано-Франківській області, то з останнього підлягають стягненню за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача понесені ним судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 1 064,96 гривні, що пропорційно до задоволених позовних вимог.
При цьому, суд повторно повідомляє позивача про можливість звернення до суду із заявою на підставі пункту 1 частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір" про повернення надміру сплаченого розміру судового збору в розмірі 532,28 грн.
Доказів понесення сторонами будь-яких інших витрат, пов`язаних з розглядом справи суду не надано.
На підставі статті 1291 Конституції України, керуючись статтями 241-246, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, 

УХВАЛИВ:
Позов задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області (адреса: вул. Незалежності, буд. 20, м. Івано-Франківськ, 76018, код ЄДРПОУ – 43968084) щодо невидачі ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер – НОМЕР_2 ) довідки про складові заробітної плати працюючого державного службовця за аналогічною (прирівняною) посадою та відповідного рангу, у формі затвердженій Порядком призначення пенсій деяким категоріям осіб, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України "Деякі питання пенсійного забезпечення окремих категорій осіб" від 14.09.2016 №622.
Зобов`язати Головне управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області (адреса: вул. Незалежності, буд. 20, м. Івано-Франківськ, 76018, код ЄДРПОУ – 43968084) видати ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер – НОМЕР_2 ) довідку про розміри виплат, зазначених в абзаці шостому пункту 4 Порядку призначення пенсій деяким категоріям осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України "Деякі питання пенсійного забезпечення окремих категорій осіб" від 14.09.2016 №622, за формою згідно з додатком 6 до цього Порядку.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області (адреса: вул. Незалежності, буд. 20, м. Івано-Франківськ, 76018, код ЄДРПОУ – 43968084) на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 ) сплачений судовий збір в розмірі 1 064 (одна тисяча шістдесят чотири) гривні 96 (дев`яносто шість) копійок.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:
позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 ;
відповідач: Державна податкова служба України в особі Головного управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області, адреса: вул. Незалежності, буд. 20, м. Івано-Франківськ, 76018, код ЄДРПОУ – 43968084. 

Суддя /підпис/ Тимощук О.Л.