Справа № 420/38996/24 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 березня 2026 року м. Одеса
Одеський окружний адміністративний суд під головуванням судді Андрухіва В.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 , в якому просить: 
- Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо звільнення з військової служби відповідно до ч.4 п.2 пп. «б» статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
- Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 прийняти рішення про звільнення ОСОБА_1 з військової служби відповідно до ч.4 п.2 пп. «б» статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
- Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 видати наказ про виключення із списків особового складу ОСОБА_1 .
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідач відмовив у задоволенні рапорту про звільнення позивача з військової служби на підставі підпункту «б» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку з тим, що відповідно до акту огляду медико-соціальною експертною комісією, строк чергового переогляду на визначення групи інвалідності (19.02.2024) минув, тому відсутні законні підстави для звільнення. Позивач вважає таку бездіяльність відповідача протиправною, а тому звернувся до суду.
Ухвалою від 23.12.2024 року прийнято до розгляду вказану позовну заяву та відкрито провадження у справі. Ухвалено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.
Ухвалою суду від 16.03.2026 року відмовлено у задоволення клопотань відповідача про зупинення розгляду справи, про залишення позову без руху та про залишення позову без розгляду.
07.01.2025 року від представника відповідача - військової частини НОМЕР_1 надійшов відзив на адміністративний позов, згідно якого останній з позовними вимогами не погоджується та просить у задоволенні позову відмовити. У відзиві на позовну заяву відповідач зазначає, що позивачем не було надано належних доказів, які б свідчили про наявність підстав для звільнення з військової служби, оскільки Довідкою до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серія 12ААГ № 228497 від 20.02.2023 року, якою підтверджено встановлення ІІІ групи інвалідності, було встановлено дату чергового переогляду – 19.02.2024 р. Тобто, позивач був зобов`язаний пройти переогляд 19.02.2024 р. року з метою підтвердження встановленої інвалідності. Враховуючи відсутність рішення про переогляд інвалідності, термін дії якої завершився, відповідачем було відмовлено у звільненні з військової служби, з посиланням на постанову КМУ від 8 березня 2022 р. № 225 «Деякі питання порядку проведення медико-соціальної експертизи на період дії воєнного стану на території України» .
Дослідивши в письмовому провадженні наявні в матеріалах справи докази, суд встановив такі обставини.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 був призваний на військову службу за мобілізацією до лав Збройних Сил України на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 року №69/2022.
20.02.2023 року було проведено огляд ОСОБА_1 медико-соціальною експертною комісією та встановлено йому III групу інвалідності за загальним захворюванням з переоглядом 19.02.2024 року (а.с.25).
Відповідно до військового квитка ОСОБА_1 , 03.04.2023 року медичною комісією при ІНФОРМАЦІЯ_1 позивач був визнаний обмежено придатним до військової служби за гр. ІІ Розкладу хвороб статей 41 «б», 39 «в», 22 «в» (а.с.20).
ОСОБА_1 було подано рапорт на звільнення відповідно до ч. 4 п. 2 пп., «б» статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» за станом здоров`я: за наявності інвалідності (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), який зареєстровано у військовій частині НОМЕР_1 24.11.2024 року (а.с.28-29).
За результатами розгляду вищим командуванням військової частини НОМЕР_2 рапорту та доданих до нього документів, позивачу було повернуто рапорт із відповіддю на ньому про відмову, котра мотивована тим, що відсутнє рішення про перегляд інвалідності, термін якої завершився 19.02.2024 року; пункт з постанови КМУ №225 від 08.03.2023 року в даному випадку не застосовується (а.с.29).
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначено Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу».
За змістом частини першої та третьої статті 1 цього Закону захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
Частиною шостою статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначені види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.
Від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом (частина п`ята статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»).
Підстави звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
За змістом підпункту «б» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби під час дії воєнного стану за станом здоров`я: - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби або про тимчасову непридатність до військової служби з переоглядом через 6-12 місяців; - за наявності інвалідності (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).
Частиною сьомою статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - Положення № 1153/2008), яким визначається порядок проходження громадянами України (далі - громадяни) військової служби у Збройних Силах України та регулюються питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі (пункт 1).
Відповідно до пункту 233 Положення № 1153/2008 військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.
Механізм реалізації та порядок організації у Збройних Силах України, Державній спеціальній службі транспорту виконання вимог Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - Положення), затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153, визначає Інструкція про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затверджена наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 № 170 (далі - Інструкція).
Відповідно до пункту 12.11 розділу XII Інструкції перелік документів, що подаються з Поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби, зазначено у додатку 19 до Інструкції.
За станом здоров`я подаються: копія аркуша бесіди; копія рапорту військовослужбовця; висновок (постанова) військово-лікарської комісії або копія акта огляду медико-соціальною експертною комісією за формою первинної облікової документації № 157/о, затвердженою наказом Міністерства охорони здоров`я від 30 липня 2012 року № 577, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 05 вересня 2012 року за № 1509/21821, або копія посвідчення особи з інвалідністю, або копія пенсійного посвідчення чи посвідчення, що підтверджує призначення соціальної допомоги відповідно до Законів України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю», «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю», в яких зазначено групу та причину інвалідності, або копію довідки для отримання пільг інвалідами, які не мають права на пенсію чи соціальну допомогу за формою, затвердженою наказом Міністерства соціальної політики України від 21 вересня 2015 року № 946, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 05 жовтня 2015 року за № 1198/27643 (у разі звільнення з військової служби за підставами, передбаченими абзацом третім підпункту «б» пункту 2 частини четвертої або абзацом третім підпункту «б» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» - за наявності інвалідності); копія розрахунку вислуги років військової служби (при набутті права на пенсійне забезпечення за вислугою років).
Наказом Міністра оборони України № 531 від 06.08.2024 року затверджено Порядок організації роботи з рапортами військовослужбовців у системі Міністерства оборони України (далі - Порядок № 531)
Відповідно до п. 1 Розділу ІІ Порядку № 531 рапорти подаються в усній та письмовій (паперовій або електронній) формах. Військовослужбовець має право усно рапортувати за допомогою технічних засобів комунікації.
З питань, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби, а також особистих питань військовослужбовець звертається з рапортом до безпосереднього командира (начальника), а у разі якщо він не може вирішити порушені у рапорті питання,- до наступного прямого командира (начальника) (п. 2 Розділу І Порядку № 531).
Згідно до п. 2 Розділу ІІ Порядку № 531 командири (начальники) надають відповідь на паперовий рапорт військовослужбовця шляхом накладення резолюції. Резолюція повинна містити відомості, визначені у додатку 1 до цього Порядку.
Непогодження рапорту безпосереднім та/або прямими командирами (начальниками) не перешкоджає подальшому руху рапорту для його розгляду командиром (начальником) або іншою посадовою особою, яка уповноважена приймати рішення стосовно порушеного в рапорті питання, та прийняття рішення по суті рапорту.
Особливості розгляду рапортів, поданих в електронній формі, врегульовано розділом IV цього Порядку. Відмова у задоволенні рапорту має бути вмотивованою (п. 3 Розділу ІІ Порядку №531).
Усі рапорти, які потребують розгляду (прийняття рішення) командиром військової частини, попередньо обов`язково реєструються службою діловодства (п. 6 Розділу ІІ Порядку № 531).
Згідно до п. 9 Розділу ІІ Порядку № 531 розгляд паперового рапорту військовослужбовця всіма його прямими командирами (начальниками) здійснюється:
- невідкладно, але не пізніше ніж за 48 годин із часу подання військовослужбовцем рапорту - щодо питань, які стосуються військової дисципліни, обов`язків особового складу під час виконання бойових наказів (розпоряджень), збереження життя та здоров`я особового складу, відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин;
- у строк не більше 14 днів із дня подання військовослужбовцем рапорту щодо питань, які не відносяться до питань, визначених підпунктом 1 цього пункту.
Отже, розглянутим вважається рапорт, по якому прийнято рішення по суті звернення військовослужбовця з посиланням на акти законодавства та це рішення чи відповідь доведена до військовослужбовця належним чином.
Спір у цій справі виник у зв`язку з не звільненням позивача з військової служби на підставі підпункту «б» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Так, матеріалами справи підтверджується та не заперечується відповідачем, що ОСОБА_1 звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 з рапортом про звільнення з військової служби згідно з підпунктом «б» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» за станом здоров`я за наявності інвалідності у зв`язку з небажанням продовжувати військову службу.
За результатами розгляду вищим командуванням військової частини НОМЕР_2 рапорту та доданих до нього документів, позивачу було повернуто рапорт із відповіддю на ньому про відмову, котра мотивована тим, що: відсутнє рішення про перегляд інвалідності, термін якої завершився 19.02.2024 року; пункт з постанови КМУ №225 від 08.03.2023 року в даному випадку не застосовується. 
Аналізуючи положення підпункту «б» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», суд зазначає, що вказана норма Закону передбачає дві окремі підстави для звільнення з військової служби під час дії воєнного стану за станом здоров`я, кожна з яких є самостійною для прийняття відповідного рішення, а саме:
- на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби або про тимчасову непридатність до військової служби з переоглядом через 6-12 місяців;
- за наявності інвалідності (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).
Як слідує з рапорту, ОСОБА_1 просив погодити рапорт та звільнити його з військової служби як особу з інвалідністю, на підтвердження чого надав довідку до акта огляду МСЕК серії 12 ААГ № 228497.
Суд зазначає, що відповідно до наявних у справі матеріалів, інвалідність була встановлена до 19 лютого 2024 року, вказана дата сплинула до моменту звернення позивача із рапортом та розгляду вказаного рапорту відповідачем.
Водночас суд наголошує, що відповідно до положень Постанови КМУ від 30.03.2022 року №390 «Про внесення до деяких постанов Кабінету Міністрів України змін щодо строку повторного огляду осіб з інвалідністю та продовження строку дії деяких медичних документів в умовах воєнного стану», постановлено:
3. Постанову Кабінету Міністрів України від 8 березня 2022 р. № 225 Деякі питання порядку проведення медико-соціальної експертизи на період дії воєнного стану на території України доповнити пунктом 3 такого змісту:
Повторний огляд, строк якого припав на період дії воєнного стану на території України, переноситься на строк після припинення або скасування воєнного стану, але не пізніше шести місяців після його припинення або скасування за умови неможливості направлення:
осіб з інвалідністю та осіб, яким встановлено ступінь втрати професійної працездатності (у відсотках), лікарсько-консультативною комісією на медико-соціальну експертизу відповідно до Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2009 р. № 1317;
дітей з інвалідністю лікарем до лікарсько-консультативної комісії відповідно до Порядку встановлення лікарсько-консультативними комісіями інвалідності дітям, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 листопада 2013 р. № 917 (Офіційний вісник України, 2013 р., № 100, ст. 3666).
При цьому інвалідність та ступінь втрати професійної працездатності (у відсотках) продовжується до останнього числа шостого місяця після припинення або скасування періоду дії воєнного стану, якщо раніше не буде проведено повторний огляд.
Таким чином, позивач залишається у статусі особи з інвалідністю відповідно до пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 8 березня 2022 р. № 225 «Деякі питання порядку проведення медико-соціальної експертизи на період дії воєнного стану на території України», яким інвалідність продовжена до останнього числа шостого місяця після припинення або скасування періоду дії воєнного стану.
Натомість, відповідачем за результатом розгляду рапорту відмовлено ОСОБА_1 у звільненні, у зв`язку з тим, що у Довідці до акту огляду медико-соціальної експертизи комісією серії 12 ААГ № 228497 встановлено строк чергового переогляду на встановлення ІІІ групи інвалідності - 19 лютого 2024 року, який сплинув на час звернення позивача з рапортом.
Суд зазначає, що рішення суб`єкта владних повноважень має відповідати критеріям, визначеним статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України, в іншому випадку таке рішення не може вважатися правомірним.
За наведених обставин суд приходить до висновку, що відмовляючи у звільненні, відповідач не надав належну правову оцінку підставам звільнення позивача з військової служби згідно довідки до акта огляду МСЕК серії 12 ААГ № 228497.
Отже, військовою частиною НОМЕР_1 належним чином не розглянутий рапорт ОСОБА_1 про звільнення з військової служби згідно з підпунктом «б» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» за станом здоров`я за наявності інвалідності у зв`язку з небажанням продовжувати військову службу.
У постанові від 11 лютого 2020 року у справі № 0940/2394/18 Верховний Суд сформулював такий висновок: у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єкт звернення дотримав усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення.
Якщо ж таким суб`єктом на момент прийняття рішення не перевірено дотримання відповідним заявником усіх визначених законом умов або при прийнятті такого рішення суб`єкт дійсно має дискреційні повноваження, то суд повинен зобов`язати суб`єкта владних повноважень до прийняття рішення з урахуванням оцінки суду.
Отже, критеріями, які впливають на обрання судом способу захисту прав особи в межах вимог про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, є встановлення судом додержання суб`єктом звернення усіх передбачених законом умов для отримання позитивного результату та наявність у суб`єкта владних повноважень права діяти під час прийняття рішення на власний розсуд.
Суд зазначив, що такий підхід, встановлений процесуальним законодавством, є прийнятним не тільки під час розгляду вимог про протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень, але й у випадку розгляду вимог про зобов`язання відповідного суб`єкта вчинити певні дії після скасування його адміністративного акта.
Аналогічний підхід застосовано Верховним Судом у постанові від 22 вересня 2022 року у справі № 380/12913/21.
Отже, суд доходить висновку про необхідність зобов`язання відповідача повторно розглянути рапорт про звільнення ОСОБА_1 з військової служби з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні, оскільки військовою частиною НОМЕР_1 цей рапорт належним чином не розглянутий, і прийняття відповідного рішення за рапортом є дискреційним повноваженням відповідача.
Відповідно до ч.ч.1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. 
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до ч.1 ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
За викладених обставин, суд дійшов до висновку, що відповідач не довів правомірність своїх дій, а тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Керуючись ст. ст. 2, 5-6, 9, 72, 77, 90, 139, 241-246, 262, 293 КАС України, суд, 
ВИРІШИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до військової частини НОМЕР_1 (адреса: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) - задовольнити частково.
Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо неналежного розгляду рапорту ОСОБА_1 про звільнення з військової служби відповідно до ч.4 п.2 пп. «б» статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 повторно розглянути рапорт про звільнення ОСОБА_1 з військової служби відповідно до ч.4 п.2 пп. «б» статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.
У задоволенні решти позову - відмовити. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.В. Андрухів