Справа №581/891/25 	Головуючий у суді 1-ї інстанції - Кузьмінський О. В.	
Номер провадження 33/816/1011/26 	Суддя-доповідач Бондар В. Б. 	
Категорія  130 КУпАП  	  	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2026 року суддя Сумського апеляційного суду Бондар В. Б. ,за участю захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 – адвоката Моісеєнка В.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Сумах справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 – Моісеєнка В.В. на постанову судді Липоводолинського районного суду Сумської області від 10 лютого 2026 року, якою 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , 
притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП і на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік. 
Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 665,60 грн, 

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Липоводолинського районного суду Сумської області від 10 лютого 2026 року водій ОСОБА_1 був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.130 КУпАП і на нього було накладене адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік за те, що він 7 листопада 2025 року о 20 год 20 хв в с. Саї по вул. Ювілейній, 2 керував автомобілем ВАЗ 2106, р.н. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора Алкофор 507, результат 2,57 проміле, чим порушив вимоги пункту 2.9.а Правил дорожнього руху, відповідальність за що передбачена частиною 1 статті 130 КУпАП.
Не погодившись з вказаним судовим рішенням, захисник особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 – адвокат Моісеєнко В.В., подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову Липоводолинського районного суду Сумської області від 10 лютого 2026 року, а провадження по справі про адміністративне правопорушення закрити за відсутністю в діях ОСОБА_1 події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт вказував, що ОСОБА_1 не керував автомобілем і поліцейські його не зупиняли, докази з цього приводу відсутні.
Зазначав, що поліцейські перед проходженням огляду на стан сп`яніння не повідомили ні підстав для його проходження, ні порядку проведення, не роз`яснили ОСОБА_1 його права.
На думку апелянта, акт огляду є недопустимим доказом, оскільки в ньому відсутня дата та він не підписаний поліцейським.
Вказував, що поліцейські не долучили до матеріалів справи документи щодо строку дії газоаналізатора Алкофор 507 та його калібрування, документи на мундштук.
Зазначав, що направлення до медичного закладу ОСОБА_1 не вручалось.
Стверджував, що в акті огляду в графі «з результатом згоден ОСОБА_1 » мається підпис, але він не є підписом ОСОБА_1 .
Вказував, що в протоколі про адміністративне правопорушення немає посилань на дані відеореєстратора.
На думку апелянта, відеозаписи, долучені до матеріалів справи, не можуть вважатись належним доказом вини ОСОБА_1 , оскільки вони не є безперервними.
Зазначав, що корінець з Алкофор 507 є недопустимим доказом, оскільки в ньому зазначений час тестування 21:39:50, а час складання протоколу 21:35:23.
Вказував, що доданий до протоколу диск з відеозаписами не засвідчений електронним цифровим підписом, отже є недопустимим доказом.
Стверджував, що суд першої інстанції безпідставно не прийняв до уваги показання свідка ОСОБА_2 , який пояснив суду, що 07 листопада 2025 року він керував автомобілем та підвозив ОСОБА_1 додому.
В судовому засіданні в апеляційному суді адвокат Моісеєнко В.В. вказував, що ОСОБА_1 не керував автомобілем, а його підвозив свідок ОСОБА_2 . Зазначав, що поліцейські не роз`яснили права та порядок огляду, а акт огляду є недопустимим через відсутність дати та підпису поліцейського. Стверджував, що корінець Алкофор 507 містить час тестування пізніший за час складання протоколу. Також апелянт наголошував, що відеозаписи є небезперервними, містять ознаки монтажу, а саме – видалення фрагментів, де зафіксовано свідка та моменти, коли ОСОБА_1 вимагав адвоката, у чому йому було відмовлено.
Особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , у судове засідання не з`явився. Його захисник пояснив неявку незадовільним станом здоров`я підзахисного.
У відповідності до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи. Розглядаючи справу, суддя суду першої інстанції цих вимог дотримався та дійшов правильного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, та дійшов правильного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, що підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення від 07.11.2025 серії ЕПР1 №506447, роздруківкою приладу Алкофор 507 (2,57 проміле), актом огляду та відеозаписами події.
Вказані докази зібрані у передбаченому законом порядку, є належними та допустимими, і ставити їх під сумнів в апеляційного суду підстави відсутні. 
Доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами (частини 1, 2 статті 251 КУпАП).
Із долучених до протоколу про адміністративне правопорушення, відеозаписів нагрудних камер працівників поліції, чітко вбачається, як 07 листопада 2025 року о 20:20 год в с. Саї по вул. Ювілейній, 2, було зупинено транспортний засіб ВАЗ 2106, р.н. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 .
Під час спілкування, працівником поліції було виявлено у ОСОБА_1 ознаки алкогольного сп`яніння. Відповідно до вимог Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, запропоновано ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою спеціального технічного засобу, на що останній погодився.
Результат огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння на місці, становив 2,57 проміле. На запитання про те, чи згоден водій з результатом, ОСОБА_1 відповів : «Згоден».
Жодних заперечень щодо процедури проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння, проведеного працівниками поліції на місці зупинки транспортного засобу, ОСОБА_1 не висловлював. 
Апеляційний суд вважає, що зафіксована на відеозаписі інформація є достатньою та об`єктивно підтверджує обставини, що мають значення для справи, та узгоджуються з іншими наявними в матеріалах справи доказами.
Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не керував автомобілем, апеляційний суд вважає необґрунтованими, оскільки вони спростовуються відеозаписом, з якого вбачається, що після зупинки транспортного засобу поліцейські підходять до автомобіля, за кермом якого перебуває ОСОБА_1 . Крім цього, під час спілкування з працівниками поліції, водій жодного разу не заперечив того, що він керував транспортним засобом.
Твердження апелянта про те, що поліцейські перед проходженням огляду на стан сп`яніння не повідомили ні підстави для його проходження, ні порядок проведення, не роз`яснили ОСОБА_1 його права, повністю спростовуються відеозаписом.
Під час апеляційного розгляду було проведено детальний перегляд відеофайлів з нагрудних камер працівників поліції. Встановлено, що перший відеозапис розпочинається з моменту ввімкнення бодікамери, виходу поліцейського з патрульного авто та руху до автомобіля ВАЗ 2106, який стоїть з увімкненим двигуном і за кермом якого перебуває саме ОСОБА_1 . Будь-яких ознак «обрізання» чи монтажу на початку відео, де за твердженням захисту мав би бути зафіксований свідок, не виявлено. Також судом перевірено часові показники початку та закінчення кожного файлу: час закінчення попереднього файлу точно збігається з часом початку наступного, що виключає факти «вирізання» будь-яких фрагментів спілкування, зокрема і щодо вимог про залучення захисника. Інформація на відео є достатньою, об`єктивно підтверджує обставини справи та спростовує версію захисту.
Щодо доводів апелянта про те, що акт огляду є недопустимим доказом, оскільки в ньому відсутня дата та він не підписаний поліцейським, то їх апеляційний суд визнати обґрунтованими не може з огляду на наступне.
Так, відповідно до п. 10 Інструкції №1452/735, форма акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, наведена в додатку 2 до цієї Інструкції.
З аналізу наявного у матеріалах справи акту вбачається, що він складений відповідно до п. 10 зазначеної Інструкції, оскільки містить усі ключові дані, вказані у додатку 2 до Інструкції №1452/735, а тому у суду відсутні підстави вважати такий акт недійсним.
Доводи апелянта про те, що поліцейські не долучили до матеріалів справи документи щодо строку дії газоаналізатора Алкофор 507 та його калібрування, документи на мундштук, апеляційний суд визнати обґрунтованими не може, оскільки з матеріалів справи вбачається, що сторона захисту не була позбавлена можливості витребувати вказані матеріали під час розгляду в суді першої інстанції або заявити відповідне клопотання, але не скористалась своїм правом.
Доводи апелянта про те, що направлення на огляд до медичного закладу ОСОБА_1 не вручалось, є безпідставними, оскільки дане направлення складається для проходження огляду і передається лікарю, а не особі, яка проходить огляд.
Твердження апелянта про те, що в акті огляду в графі «з результатом згоден ОСОБА_1 » мається підпис, але він не є підписом ОСОБА_1 , апеляційний суд не бере до уваги, оскільки вони нічим не підтверджені.
Щодо тверджень апелянта, що в протоколі про адміністративне правопорушення немає посилань на дані відеореєстратора, апеляційний суд зазначає наступне.
Ні ст. 256 КУпАП, яка регулює зміст протоколу про адміністративне правопорушення, ні положення Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі від 07.11.2015 № 1395, не вимагають зазначення засобу відеофіксації у протоколі про адміністративне правопорушення.
Крім того, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню, та інших обставин, які мають значення для справи, у тому числі достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.
Оскільки відеозаписом, що міститься у матеріалах справи, та який був досліджений судом першої інстанції, підтверджені обставини, які підлягають доказуванню, він не може бути визнаний неналежним доказом.
Відеозапис не є недопустимим доказом, як вважає апелянт, адже запис здійснений на підставі п. 1 ст. 40 Закону України «Про національну поліцію» з метою фіксування правопорушення, та, виходячи із положень ст. 251 КУпАП, є джерелом доказів у справі про адміністративне правопорушення.
Доводи апелянта про те, що корінець з Алкофор 507 є недопустимим доказом, оскільки в ньому зазначений час тестування 21:39:50, а час складання протоколу 21:35:23, апеляційний суд дійсно вбачає, що таке має місце, разом з тим зазначає, що вказане порушенням визнати не може, оскільки вказане не впливає на результат огляду ОСОБА_1 , який навіть не оспорював, що перебував в стані алкогольного сп`яніння.
Твердження апелянта про те, що доданий до протоколу диск з відеозаписами не засвідчений електронним цифровим підписом, отже є недопустимим доказом, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки наявність електронного примірника документа допускається відповідно до ст.7 Закону України Про електронні документи та електронний документообіг та кожний з електронних примірників вважається оригіналом електронного документа. Наданими матеріалами не спростовано, що відеозапис було здійснено під час зупинки ОСОБА_1 на нагрудний відеореєстратор, крім того, при копіюванні будь-якого файлу на інший носій, в разі відсутності інших маніпуляцій, отримується похідний файл з тими самими даними, що і вихідний, вихідний та похідний файли відрізняються лише атрибутами, а саме датою та часом створення файлів.
Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 29 березня 2021 року (справа № 554/5090/16-к, провадження № 51-1878кмо20), ототожнення електронного доказу як засобу доказування та матеріального носія такого документа є безпідставним, оскільки характерною рисою електронного документа є відсутність жорсткої прив`язки до конкретного матеріального носія. У випадку зберігання електронного документа на кількох електронних носіях інформації кожний з електронних примірників вважається оригіналом електронного документа. До того ж, КУпАП не містить норм, які передбачають обов`язок подання відповідних доказів з використанням електронного цифрового підпису.
Твердження апелянта про те, що суд першої інстанції безпідставно не прийняв до уваги показання свідка ОСОБА_2 , який пояснив суду, що 07 листопада 2025 року він управляв автомобілем та підвозив ОСОБА_1 додому, апеляційний суд вважати обґрунтованими не може, оскільки показання свідка ОСОБА_2 повністю спростовуються дослідженими матеріалами справи та відеозаписом, який чітко зафіксував ОСОБА_1 саме на місці водія в момент підходу поліцейських.
З урахуванням наведеного, суд дійшов правильного висновку про наявність в діях водія ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП, за обставин, встановлених судом першої інстанції, і доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.
Таким чином, немає підстав для закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, про що просить апелянт.
У рішенні по справі О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства (O'Halloran and Francis v. The United Kingdom ) no. 15809/02 і 25624/02ECHR від 29 червня 2007 року, постановлено, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
ОСОБА_1 реалізував своє право володіти та керувати автомобілем, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі, згідно зі встановленими нормами законів України.
Враховуючи вищезазначене, всупереч доводам апеляційної скарги захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 – адвоката Моісеєнка В.В., апеляційний суд вважає оскаржуване рішення законним, обґрунтованим та вмотивованим, не вбачає підстав для його скасування, а тому, оскаржувану постанову судді районного суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Керуючись ст. 294, 295 КУпАП України, –

П О С Т А Н О В И В:

Постанову судді Липоводолинського районного суду Сумської області від 10 лютого 2026 року, якою ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП і на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік, залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 – адвоката Моісеєнка В.В. на цю постанову – без задоволення. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню не підлягає. 

Суддя Сумського апеляційного суду	Бондар В. Б.