Справа № 146/987/17
Провадження № 22-ц/801/694/2026
Категорія: 70
Головуючий у суді 1-ї інстанції Пилипчук О. В.
Доповідач:Міхасішин І. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 березня 2026 року	Справа № 146/987/17	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ: головуючого: Міхасішина І.В.,
суддів: Войтка Ю.Б., Матківської М.В.
з участю секретаря судового засідання: Кахно О.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниця цивільну справу № 146/987/17 за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця, 
за апеляційною скаргою представника скаржника ОСОБА_1 - адвоката Трубчанінова Станіслава Олеговича на ухвалу Томашпільського районного суду Вінницької області від 16 січня 2026 року про залишення скарги без розгляду постановлену складі судді Пилипчук О. В.
встановив:

15.01.2026 надійшла скарга ОСОБА_1 на дії державного виконавця в порядку ст. 447 ЦПК України в якій скаржник просив визнати незаконними дії державного виконавця Деснянського відділу державної виконавчої служби у місті Києві ЦМУ МЮ (м.Київ) щодо нарахування заборгованості у розмірі 52800 по АСВП № 43548929 та скасувати заборгованість у розмірі 52800 грн по АСВП № 43548929.
Окрім цього, скарга містить клопотання про поновлення пропущеного строку подання скарги зі змісту якого встановлено, що заявник просить суд поновити йому пропущений процесуальний строку у зв`язку із тим, що йому не було відомо про винесення постанови про відкриття виконавчого провадження по АСВП № 43548929.
Ухвалою Томашпільського районного суду Вінницької області від 16 січня 2026 року в задоволенні клопотання  ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку подання скарги на дії державного виконавця - відмовлено.
Скаргу ОСОБА_1 ; державний виконавець: Деснянський відділ державної виконавчої служби у м.Києві КМУ МЮ України; стягувач ОСОБА_2 на дії державного виконавця - залишено без розгляду.
Не погоджуючись з даною ухвалою представник скаржника ОСОБА_1 - адвокат Трубчанінов Станіслав Олегович подав апеляційну скаргу. В апеляційній скарзі апелянт вказує, що ухвала суду постановлена із порушенням та неправильним застосуванням норм процесуального права та матеріального права, а тому повинна бути скасована. Вважає що суд першої інстанції під час розгляду справи не надав правової оцінки всім обставинам справи.
Відзив від учасників справи на апеляційну скаргу не надходив.
Представник скаржника - адвокат Трубчанінов С.О. в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав, просив суд її задовольнити, посилаючись на аргументи викладені у ній.
Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися про час та місце розгляду скарги були повідомлені завчасно та належним чином.
Колегія суддів, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Статтею 447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.
Відповідно до положень ч.1 ст.449 ЦПК України, скаргу може бути подано до суду: а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.
Згідно із ч.2 ст.449 ЦПК України пропущений для подання скарги строк може бути поновлено судом за наявності поважних причин його пропуску на підставі клопотання особи, яка подає скаргу, що має бути заявлено одночасно зі скаргою.
У разі подання скарги з пропуском строку і за відсутності поважних причин для його поновлення та клопотання особи, яка подає скаргу, така скарга залишається судом без розгляду.
Відповідно до ст.122 ЦПК України, строки, встановлені законом або судом, обчислюються роками, місяцями і днями, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.
Статтею 123 ЦПК України передбачено, що перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.126 ЦПК України містяться положення про те, що право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.
Статтею 126 ЦПК України встановлено, що документи подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ч.1 ст.127 ЦПК України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Відповідно до роз`яснень, викладених у п.16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», такі строки є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається в скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з`ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи.
Відповідно до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Верховного Суду від 23.06.2022 у справі № 914/2265/20 зазначено, що за порівняльного аналізу змісту термінів «дізнався» та «повинен був дізнатися», що містяться у положеннях ст. 341 ГПК України, суд доходить висновку про презумпцію обов`язку особи знати про стан своїх прав у виконавчому провадженні; доведення факту, через який сторона не знала про порушення свого права і саме з цієї причини не звернулася за його захистом до суду, недостатньо. У цьому висновку Суд враховує, що процесуальні норми створюються для забезпечення належного відправлення правосуддя і сторони повинні очікувати їх застосування задля забезпечення дотримання принципу юридичної визначеності. 
У висновку про презумпцію обов`язку особи знати про стан своїх прав у виконавчому провадженні, що є сталою та послідовною судовою практикою, суд звертається до правової позиції Верховного Суду, викладеної, зокрема, в постановах від 14.08.2019 у справі №910/7221/17, від 12.01.2021 у справі №910/8794/17, від 12.10.2021 у справі №918/333/13-г». Верховний Суд у постанові від 01.11.2023 у справі №904/3734/20 вказав, що передумовою для розгляду скарги на дії чи бездіяльність державного, приватного виконавця по суті є встановлення факту подання цієї скарги у строк, передбачений ч.1 ст.341 ГПК України, або наявності відповідного клопотання та обставин для поновлення такого строку, якщо його було пропущено з поважних причин. Адже під час оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця, на виконанні яких перебуває виконавчий документ господарського суду, слід дотримуватися відповідних положень ГПК України, вміщених у розділі VI «Судовий контроль за виконанням судових рішень». Відсутність в оскаржуваних судових рішеннях достеменного встановлення істотних обставин щодо початку та закінчення перебігу процесуального строку для звернення із скаргою до суду, факту дотримання стягувачем цього строку, може свідчити про передчасність висновків судів прийняття до розгляду скарги та не можуть зумовити обов`язок суду щодо розгляду скарги по суті в порядку ст. 343 ГПК України, оскільки нормами ГПК України імперативно визначено, що пропущений процесуальний строк, встановлений законом, може бути поновлено за відповідних обставин судом виключно за клопотанням особи, що подає скаргу. Протилежні дії суду порушуватимуть права інших учасників спору (зокрема виконавця, дії якого оскаржуються) та загальні засади господарського судочинства, а саме його диспозитивності, рівності перед законом і судом та змагальності сторін.
Аналогічна позиція застосована 15.11.2023 Верховним Судом у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи № 552/3735/20, провадження № 61-7756св23 (ЄДРСРУ № 115859469).
Отже, передумовою для розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного, приватного виконавця по суті є встановлення факту подання цієї скарги у строк, передбачений ст.449 ЦПК України, або наявності відповідного клопотання та обставин для поновлення такого строку, якщо його було пропущено з поважних причин.
Таким чином, перед тим як переходити до розгляду скарги на суті, суд повинен встановити чи дотримався скаржник встановленого законом 10 денного строку звернення до суду з цією скаргою.
Як видно з відповіді Деснянського відділу ДВС у м.Києві на адвокатський запит адвоката Мотальової-Кравець В.Ю. від 06.12.2024 № 43548929/9 доданої скаржником до матеріалів скарги, згідно даних автоматизованої системи виконавчого провадження у відділі на примусовому виконанні перебуває виконавче провадження № 43548929 з примусового виконання виконавчого листа № 2/146/339/13. Станом на 11.12.2017 заборгованість складає 52800 грн. Додатком зазначено розрахунок заборгованості ВП № 4354829 від 06.12.2024. 
З наведеного видно, що станом на 06.12.2024 скаржнику було відомо про наявність відкритого відносно нього виконавчого провадження № 43548929 та наявність заборгованості в розмірі 52800 грн.
Як видно з розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 06.12.2024 у виконавчому провадженні ВП № 43548929 ОСОБА_1 станом на 11.12.2017 має заборгованість в розмірі 52800 грн. Із розрахунку також видно, що у вересні 2017 року та у жовтні 2017 року відбулися сплата боржником / стягнення виконавцем по 1000 грн. 
Вказане свідчить, що станом на жовтень 2017 року скаржник мав бути обізнаний про наявність відкритого відносно нього виконавчого провадження № 43548929 та стягнення з нього коштів.
З урахуванням презумпції обов`язку особи знати про стан своїх прав у виконавчому провадженні та не доведення скаржником факту, через який він не знав про порушення свого права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду в межах строку визначеного ст.449 ЦПК України, суд вважає, що ОСОБА_1 було пропущено процесуальний строк на звернення до суду з даною скаргою.
Таким чином, виходячи із системного аналізу норм права та доказів вивчених під час розгляду справи, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що  ОСОБА_1 не підтвердив жодними доказами поважність причини пропуску такого строку.
Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, а фактично зводяться до необхідності переоцінки доказів та незгоди з оцінкою доказів, наданою судом.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції – без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.
Враховуючи наведене, керуючись ст. ст. 374, 375, 381,382, 383, 384 ЦПК України, суд,

постановив :
Апеляційну скаргу представника скаржника ОСОБА_1 - адвоката Трубчанінова Станіслава Олеговича залишити без задоволення.
Ухвалу Томашпільського районного суду Вінницької області від 16 січня 2026 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Головуючий: І.В. Міхасішин

Судді: Ю.Б. Войтко

М.В. Матківська