П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/19102/24 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Горовенко Анна Василівна 
Суддя-доповідач - Сушко О.О. 
13 квітня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Сушка О.О. 
суддів: Залімського І. Г.  Мацького Є.М. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 24 березня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області та Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду у Волинській області від 23.07.2024 №064250009336 щодо відмови в призначенні пенсії відповідно до ст.26 Закону України "Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування";
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду у Волинській області зарахувати до загального страхового стажу періоди роботи:
з 15.09.1981 по 08.06.1987 на підприємстві завод "Мікродвигун", з 10.06.1987 по 11.01.1988 квартирно-експлуатаційна частина Гусівського району, з 12.02.1988 по 04.08.1989 Гусівська трикотажна фабрика, з 25.12.1991 по 07.07.1992 Гор-побутове підприємство №131, з 17.11.1995 по 10.12.1997 Військова частина НОМЕР_1 , з 13.09.1999 по 11.03.2000 Богодухівський центр зайнятості; період догляду за дитиною ІНФОРМАЦІЯ_1 , до досягнення ним трирічного віку;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду в Житомирській області призначити пенсію відповідно ст. 26 Закону України "Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування" з 10.07.2024.
Відповідно до рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 24 березня 2025 року позов задоволено.
Не погоджуючись з вказаним рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.
Розглянувши матеріали справи, колегія суддів апеляційної інстанції, дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції та під час апеляційного провадження встановлено, що згідно з копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
15 липня 2024 року позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду в Житомирській області (за місцем проживання) із заявою про призначення їй пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування".
З урахуванням принципу екстериторіальності, заяву позивача про призначення пенсії розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України у Волинській області та 22 липня 2024 року прийнято рішення №064250009336 про відмову у призначенні пенсії.
В зазначеному рішенні вказано, що стаж позивача становить 19 років 19 днів.
Вказано, що в документах позивачки (записи зроблено російською), виявлено розбіжності в написані імені, зокрема:
- згідно з довідкою про шлюб від 28 листопада 2006 року №215 вказано ім`я " ОСОБА_2 ", в свідоцтві про розірвання шлюбу від 13 березня 1989 року НОМЕР_3 - " ОСОБА_2 "; свідоцтво про шлюб від 02.06.1989 НОМЕР_4 - " ОСОБА_2 ", згідно паспорта НОМЕР_2 ім`я позивачки російською " ОСОБА_2 ". В свідоцтві про народження дитини НОМЕР_5 ім`я матері вказано " ОСОБА_2 ".
На титульній сторінці трудової книжки позивачки не має зміни її прізвища " ОСОБА_3 " - " ОСОБА_4 " - " ОСОБА_5 ", що є порушенням пункту 2.13 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників.
У зв`язку з цим періоди роботи згідно з трудовою книжкою НОМЕР_6 та період догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ) не зараховані до страхового стажу.
Позивач, вважаючи протиправною відмову відповідачів у призначенні пенсії за віком, звернулася до суду з даним позовом.
Суд першої інстанції при ухваленні оскарженого рішення виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог, а відтак наявності підстав для задоволення адміністративного позову.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Так, спірні правовідносини регулюються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV, Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII, Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005, Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637.
Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Стаття 4 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058 (далі - Закон України №1058) визначає складові законодавства про пенсійне забезпечення в Україні, яке базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, цього Закону, Закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відміни від загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення в Україні.
Законом, який відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій є Закон України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII (далі - Закон України №1788-XII).
Відповідно до статті 26 Закону України №1058-IV, починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема з 01 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 рік.
Відповідно до ст.48 Кодексу законів про працю України та статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-ХІІ (далі - Закон №1788-ХІІ) передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Тобто, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами тільки у випадках відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи.
Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Пунктами 1, 2, 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 №637 (далі - Порядок №637) визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставах інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі, коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється на підставі показань свідків.
За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які місять відомості про періоди роботи.
Абзацами 1-2 п. 20 Порядку №637 передбачено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.
Аналіз наведених норм права свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а необхідність підтвердження трудового стажу на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами виникає виключно у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній чи наявності неправильних чи неточних записів про періоди роботи.
Вказаний висновок узгоджується із правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 05.12.2019 по справі № 235/805/17, від 06.12.2019 по справі №663/686/16-а, від 06.12.2019 по справі № 500/1561/17, від 05.12.2019 по справі №242/2536/16-а.
Вимоги щодо порядку ведення трудових книжок визначені Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників № 58 від 29 липня 1993 року (далі - Інструкція №58), та до таких вимог серед іншого цією Інструкцією віднесено необхідність внесення до трудової книжки: відомостей про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомостей про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення тощо (пункт 2.2.).
До страхового стажу позивача не зараховано:
- періоди роботи позивачки згідно з трудовою книжкою НОМЕР_6 , оскільки не підтверджується послідовна зміна прізвища позивача;
- період догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ).
Згідно зі свідоцтвом про народження серії НОМЕР_7 , ОСОБА_7 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Беручи до уваги матеріали справи, що згідно з довідкою про одруження №215 від 28.11.2006, між ОСОБА_8 та ОСОБА_7 23.06.1984 укладено шлюб та позивачем змінено прізвище на ОСОБА_4 . Вказаний шлюб, у подальшому відповідно до свідоцтва про розлучення серії НОМЕР_3 припинено 20.10.1987. 
Згідно зі свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_8 між ОСОБА_9 та ОСОБА_10 02.06.1989 укладено шлюб та позивачем змінено прізвище на ОСОБА_5 . 
Крім того, відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 ОСОБА_6 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьками вказано: батько - ОСОБА_9 , мати ОСОБА_1 .
Враховуючи правове регулювання спірних правовідносин та усталеної судової практики, слід вказати, що позивач не може нести відповідальність за правильність заповнення та ведення облікових документів.
Слід зазначити, що відповідно до наданого паспорту позивача ім`я позивача українською мовою « ОСОБА_2 », російською мовою " ОСОБА_2 ".
Однак, зазначення імені позивача російською мовою " ОСОБА_2 " у довідці про шлюб від 28 листопада 2006 року №215, у свідоцтві про розірвання шлюбу від 13 березня 1989 року НОМЕР_3 та у свідоцтві про народження серії НОМЕР_5 , не може бути підставою для відмови позивачу у врахуванні інформації вказаної у такому документі.
Надані документи в сукупності підтверджують, що на повний збіг інших відомостей про ім`я, по батькові, позивачки українською мовою окрім однієї букв «і», «ь» в імені прізвищі « ОСОБА_2 »" і " ОСОБА_2 ". Зазначена помилка у документах, що складалися російської мовою за часів СРСР, а в подальшому перекладалися української мовою є досить поширеним явищем. Будь-які сумніви, що у цьому випадку є саме помилка у написанні прізвище, а не обман чи маніпулювання з боку позивача, у суду відсутні. Аргументів про протилежне учасниками справи не надано.
Слід зазначити, що у трудовій книжці позивача серії НОМЕР_6 від 15.09.1981 записи про оспорюваний період (неврахований органом пенсійного фонду до страхового стажу) містяться на 1-11 сторінках у хронологічній та логічній послідовності, без будь-яких виправлень, підтирань та неточностей. Будь-яких інших підстав відмови у зарахуванні періоду роботи позивача з 15.09.1981 по 11.03.2000 згідно із записами у трудовій книжці серії НОМЕР_6 від 15.09.1981, відповідачами суду не вказано та не повідомлено. 
З огляду на викладене, вказаними доказами підтверджується наявні правові підстави для зарахування, до страхового стажу періоду роботи позивача з 15.09.1981 по 11.03.2000 згідно із записами у трудовій книжці серії НОМЕР_6 від 15.09.1981.
Крім того, підстави не зарахування до страхового стажу позивача періоду догляду за дитиною ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_1 , до трьохрічного віку, є аналогічними, а саме ім"я матері не відповідає паспортним даним, оскільки у свідоцтві про народження серії НОМЕР_5 ім"я матері вказано російською мовою " ОСОБА_2 ".
Жодних інших підстав відмови у призначенні пенсії за віком та зарахуванні страхового стажу, відповідачами не вказано.
Слід вказати, що оскільки, загальний страховий стаж позивача, у віці 60 років (на дату звернення із заявою про призначення пенсії), становить понад 31 рік (19 років 19 дні, зарахований органом Пенсійного фонду, та понад 12 років встановлений за результатами розгляду справи), а інших підстав для відмови у призначенні позивачу пенсії за віком не вказано, то позивач має право на призначення пенсії за віком відповідно до положень Закону України "Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування", з 10.07.2024 (з дати досягнення пенсійного віку).
Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, та повністю спростовуються встановленими у справі обставинами. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 24 березня 2025 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає. 

Головуючий	 		Сушко О.О.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Залімський І. Г.    Мацький Є.М.