Справа № 372/6777/25 
Провадження 2-592/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 березня 2026 року Обухівський районний суд Київської області в складі:
головуючого судді Сташків Т.Г.,
при секретарі Таценку М.Д.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Обухівського районного суду Київської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

26.11.2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (далі – позивач, ТОВ «Споживчий центр») в особі представника Лисенко О.С., через систему «Електронний суд» звернулось до Обухівського районного суду Київської області з позовом до  ОСОБА_1 (далі – відповідач, ОСОБА_1 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 03.06.2025 року між ТОВ «Споживчий центр» та  ОСОБА_1  укладено кредитний договір № 03.06.2025-100002297, згідно умов якого відповідачу надано кредит у сумі 10 000 грн на строк 140 днів. Свої зобов`язання ТОВ «Споживчий центр» виконало у повному обсязі та надало відповідачу кредитні кошти, тоді як ОСОБА_1 свої зобов`язання належним чином не виконує, у зв`язку з чим у останнього утворилася заборгованість у розмірі 31 000 грн., яку представник позивача просить стягнути з відповідача.
Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 02.12.2025 року відкрито спрощене позовне провадження у справі без виклику учасників справи.
06.01.2026 року на адресу Обухівського районного Київської області від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому останній просить вимоги позивача задовольнити частково та стягнути з нього заборгованість за кредитним договором у сумі 10 000,00 грн та 2 940,00 грн заборгованості за відсотками. На обґрунтування відзиву, ОСОБА_1 зазначив, що нараховані проценти не відповідають принципам добросовісності, розумності та справедливості, що передбачено ч. 3 ст. 509 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України), а вимоги щодо стягнення комісії та неустойки є незаконними. Відповідач не погоджується щодо стягнення процентів за межами строку кредитного договору та вказує, що з нього можливо стягнути на користь позивача відсотки, нараховані за період з 16.06.2025 року по 17.07.2025 року (30 днів) 2 940,00 грн.
Щодо нарахування комісії за видачу кредиту відповідач зазначає, що позикодавець має надати споживачу за визначеною формулою детальний розпис усіх складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів, включно з передбаченою у договорі комісією за обслуговування, за кожним платіжним періодом, чого позивачем зроблено не було.
Також, щодо нарахування неустойки, відповідач вказує, що суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Тому ОСОБА_1 просить зменшити розмір неустойки до 2 940,00 грн. Крім цього, відповідач вказує, що у позові немає жодних доказів щодо підписання ним (наявності підпису під кожним аркушем) умов, договорів, правил, тарифів.
19.01.2026 року до Обухівського районного суду Київської області від позивача надійшла відповідь на відзив, у якій він просить задовольнити позовні вимоги. На обґрунтування відповіді на відзив позивач зазначив, що денна процентна ставка, передбачена договором, є застосованою за законною.
Щодо розрахунку заборгованості, позивач вказує, що ТОВ «Споживчий центр» не є банківською установою, а має статус фінансової установи, яка здійснює господарську діяльність з надання фінансових послуг, зокрема надання кредитів у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту, без відкриття рахунку, тому не може надати первинні банківські документи, тому наданий суду позивачем розрахунок є належним та допустимим доказом заборгованості та її розміру у справі. Щодо комісії зазначає, що комісія пов`язана з перерахування кредитодавцем коштів на рахунок, вказаний позичальником. З огляду на те, що ТОВ «Споживчий центр» надає кошти у кредит без відкриття рахунків у власній установі, на відміну від банківського кредиту, то плата за надання кредиту, на картку, зазначену позичальником, є виправданою. Відповідач не був позбавлений права отримати кредит у відділенні ТОВ «Споживичй центр», уникнувши додаткових витрат. За відсутності доказів оскарження відповідачем умови договору щодо встановлення комісії, відсутні підстави для відмови у стягненні вказаного платежу з відповідача. 
Щодо неустойки позивач вказує, що Законом України № 3498-ХІ від 22.11.2023 року «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» були внесені зміни до Закону України «Про споживче кредитування» (далі – ЗУ «Про споживче кредитування», зокрема до Прикінцевих та Перехідних положень. На підставі змін, за договорами, укладеними з 24.01.2024 року, кредиторам дозволено здійснювати нарахування неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання зобов`язання. Кредитний договір з відповідачем укладений після набуття чинності змін до ЗУ «Про споживче кредитування», тому вимога про стягнення неустойки є правомірною.
Позивач у судове засідання не з`явився, у відповідні на відзив просив розглядати справу без його участі.
Відповідач у судове засідання не з`явився.
У силу вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось.
Суд, дослідивши матеріали справи і оцінивши наявні у справі письмові докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні, вирішуючи справу, виходить з наступного.
03.06.2025 року між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір (оферти) № 03.06.2025-100002297, який підписаний одноразовим ідентифікатором Е827.
Відповідно до умов договору позичальнику надано кредит в розмірі 10 000 грн., строком на 140 днів.
З довідки-розрахунку встановлено, що заборгованість ОСОБА_1 перед ТОВ «Споживчий центр» становить 31 000 грн., з яких: 10 000 грн. основний борг, 14 000 грн. проценти, 2 000 грн. комісія за надання, 5 000 грн. неустойка.
Таким чином, спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з неналежним виконанням позичальником взятих на себе зобов`язань перед кредитодавцем, внаслідок чого утворилась заборгованість.
Положенням статті 3 Закону України № 675-VIII «Про електронну комерцію» (далі Закон) визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до частини третьої статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина четверта статті 11 Закону).
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 527 ЦК України).
Якщо у зобов`язані встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), згідно з частиною першоюстатті 530 ЦК України.
Положенням статті 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Положенням статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором Банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Із встановлених обставин вбачається, що між сторонами виникли договірні правовідносини у сфері споживчого кредитування, в яких ТОВ «Споживчий центр» виступає кредитодавцем (виконавцем послуги кредитування), а відповідач ОСОБА_1 - споживачем (отримувачем вказаної послуги), та в межах яких виник спір щодо права позивача, як кредитора у цьому зобов`язанні, на повернення відповідачем, як боржником, отриманого ним кредиту та сплати процентів за його користування.
Керуючись принципами змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, оцінивши надані у справі докази, суд вважає доведеними факт укладення Договору № 03.06.2025-100002297 від 03.06.2025 року між ТОВ «Споживчий центр і ОСОБА_1 та факт отримання відповідачем кредитних коштів, тому з відповідача підлягає стягнення заборгованість за тілом кредиту та нараховані відсотки у розмірі 24 000,00 грн.
Крім цього, суд вважає, що в задоволенні вимоги позивача про стягнення з відповідача комісії за надання кредиту в розмірі 2000 грн. необхідно відмовити, оскільки згідно з висновком Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 року в справі № 496/3134/19, вимоги кредитних договорів, які встановлюють щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно (в даному випадку за надання та обслуговування кредиту) є нікчемними.
З приводу стягнення з відповідача на користь позивача 5 000,00 грн. неустойки суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, в період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Отже, у стягненні неустойки з відповідача на користь товариства необхідно відмовити.
За наведених обставин, з урахуванням порушення позичальником умов кредитного договору щодо своєчасного і повного погашення заборгованості, ненадання відповідачем доказів про погашення заборгованості за кредитним договором 03.06.2025- 100002297 від 03.06.2025 року, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню.
У частині стягнення судових витрат суд вважає необхідним вимоги позивача задовольнити в порядку, визначеному ст. 141 ЦПК України.
Керуючись статтями12,13,76-81,133,141,259,263-268,274 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр», ЄРДПОУ: 37356833, заборгованість за кредитним договором № 03.06.2025-100002297 від 03.06.2025 року у розмірі 24 000 (двадцять чотири тисячі) грн 00 коп.
У задоволенні інших позовних вимог – відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр», ЄРДПОУ: 37356833, сплачений судовий збір у розмірі 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн. 40 коп.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя : Т.Г.Сташків