Провадження № 2/641/2001/2026 	Справа № 641/1488/26 	

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
23 квітня 2026 року м. Харків

Слобідський районний суд міста Харкова у складі головуючого судді Василенко О.Я., за участю секретаря судового засідання Кривенко А.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та залишення проживання дітей разом із матір`ю, 
установив:
Представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 звернулась до Слобідського районного суду міста Харкова через підсистему «Електронний суд» з позовом, в якому просить розірвати шлюб, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , який зареєстрований 17.08.2007 Київським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис №507, залишити проживання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та малолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом із матір`ю – ОСОБА_1 .
Позовна заява мотивована тим, що 17.08.2007 сторони уклали шлюб. У цьому шлюбі у подружжя народилось двоє дітей – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Сімейне життя не склалось через втрату взаємних почуттів та взаєморозуміння. На цей час подружжя проживає окремо у різних країнах, відносини між ними фактично припинені. Сторони спільне господарство не ведуть, подружні стосунки не підтримують. Позивач вважає, що примирення не можливе та подальше збереження шлюбу буде суперечити її інтересам. 
Відповідач подав суду заяву про визнання позову, в якій проти задоволення позовних вимог не заперечує. 
Процесуальні дії у справі
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.02.2026 справа розподілена судді Василенко О.Я.
Ухвалою судді від 24.02.2026 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження в підготовче судове засідання на 31.03.2026 об 12 год 00 хв.
Ухвалою суду від 31.03.2026 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду. 
Позивач у судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце судового засідання повідомлялась своєчасно та належним чином, через канцелярію суду від представника позивача надійшла заява, в якій позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили розглядати справу без участі позивача та її представника. 
Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судових засідань повідомлявся своєчасно та належним чином, через канцелярію суду до початку розгляду справи по суті надійшла заява про визнання позову, в якій відповідач проти позовних вимог не заперечує, просить розглядати справу без його участі. 
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин
Суд встановив, що 17 серпня 2007 року сторони уклали шлюб, який був зареєстрований Київським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис №507, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим 17.08.2007 Серія НОМЕР_1 (а.с.25).
У шлюбі у подружжя народились діти: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження Серія НОМЕР_2 , виданим повторно 22.07.2011 Комінтернівським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис №17. На дату звернення до суду дитина вже досягла 16 років, тобто є неповнолітньою. А також ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження Серія НОМЕР_3 , виданим Комінтернівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис №1028, на дату звернення позивача до суду не досягла віку 14 років, тобто є малолітньою (а.с.7 зворотній бік -8). 
Позивач у позові зазначає, що причиною розпаду сім`ї стало те, що під час спільного проживання їх почуття змінились, зникло взаєморозуміння між ними. Сторони проживають у різних країнах. 
Відповідач проти розірвання шлюбу не заперечує. 
В позовній заяві представник позивача також просила залишити проживання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та малолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом із матір`ю – ОСОБА_1 .
Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права
За приписом статті 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.
Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України (далі - СК України) суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них.
Статтею 24 СК України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.
Згідно з частинами третьою та п`ятою статті 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.
Відповідно до частини другої статті 36 СК України шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією України.
У частині першій статті 104 СК України визначено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання.
Згідно із частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу.
Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.
Шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, який ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. За таких обставин, коли обов`язки дружини та чоловіка зі спільного піклування про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги припинені, подальше збереження шлюбу є неможливим та право на звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу одним із подружжя гарантується державою та забороною примушування до збереження шлюбних відносин (ст. 56 СК України).
Позивач скористалась даним правом та звернулась до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем.
Відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу.
Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.
Отже, враховуючи конкретні обставини справи, стосунки які склалися у подружжя, позицію відповідача, який визнає позовні вимоги та не заперечує проти розірвання шлюбу, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження родини стали неможливими та суперечить інтересам подружжя, що має вагоме значення, в зв`язку з чим позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню.
Згідно з ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.
З огляду на викладене, позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 в частині розірвання шлюбу підлягає задоволенню.
Щодо вимоги позивача про залишення проживання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та малолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом із матір`ю суд зазначає таке.
Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково.
Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.
Відповідно до частини другої статті 29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
У статті 160 СК України встановлено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.
Згідно з ч. 1 ст. 161 ЦК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові Верховного Суду від 17 травня 2023 року у справі № 351/611/21 (провадження № 61-990св23) вказано, що у разі спору місце проживання малолітньої дитини (фізичної особи у віці до чотирнадцяти років) визначається органом опіки та піклування або судом, проте при вирішенні вказаного питання, що стосується дитини, яка досягла 14 років, то закон не передбачає можливості вирішення такого спору органом опіки та піклування або судом, оскільки в цьому випадку слід керуватися частиною третьою статті 160 СК України та положеннями частини другої статті 29 ЦК України. 
У справі, яка розглядається, встановлено, що ОСОБА_4 , народився ІНФОРМАЦІЯ_3 і на час звернення до суду з цим позовом та розгляду справи у суді йому виповнилося 16 років. 
Отже, в силу вищенаведених норм чинного законодавства він може вільно обирати собі місце проживання з кимось із батьків, які мають у власності житлові приміщення. Суд не може визначати місце проживання дитини, яка досягла 14 років за позовом когось із батьків, оскільки таке право вибору місця проживання надано законом самій дитині. 
Приймаючи до уваги викладене, враховуючи положення частини другої статті 29 ЦК України та частини третьої статті 160 СК України, суд вважає, що підстави для визначення судом місця проживання дитини, якій на момент розгляду справи виповнилось 16 років, відсутні, тому у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 щодо визначення місця проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , необхідно відмовити. 
Наведене узгоджується з правовими висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 25 січня 2018 року у справі № 537/5119/15-ц (провадження № 61-1229св18), від 28 січня 2021 року у справі № 753/6498/15 (провадження № 61-10851св20), від 28 вересня 2022 року у справі № 686/18140/21 (провадження № 61-6611св22)».
Крім, того, у постанові від 15 січня 2020 року у справі №200/952/18 (провадження №61-14859св19) Верховний Суд зазначив, що за загальним правилом за відсутності спору щодо того, з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини разом із матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. У разі наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини.
В позовній заяві представник позивача зазначила, що між сторонами відсутній спір щодо місця проживання дітей. Батько надав згоду на проживання дітей разом із матір`ю в Австрії та не заперечує проти визначення їх місця проживання разом із позивачем. 
В обґрунтування цієї вимоги, представник позивача зазначає, що діти фактично проживають разом із матір`ю на території Республіки Австрія на законних підставах та має відповідний дозвіл на проживання. Діти навчаються в освітніх закладах Австрії, адаптовані до місця проживання та соціального середовища, що відповідає хіннім інтересам, забезпечує стабільність проживання, навчання та розвитку. 
Водночас, згідно із заявою відповідача від 16.03.2026 судом встановлено, що між сторонами відсутній спір щодо визначення місця проживання їх спільних дітей, оскільки відповідач погоджується з позовними вимогами та не заперечує проти доводів викладених в ній, а тому суд вважає за можливе малолітню доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , залишити проживати разом із матір`ю.
Таке рішення суду не суперечитиме інтересам дитини, оскільки, як зазначає позивач та не спростовує відповідач малолітня ОСОБА_5 дійсно проживає із матір`ю, яка займається її вихованням.
Крім того, відповідач на цей час перебуває у лавах Збройних Сил України, що підтверджується довідкою Форми 5 від 15.12.2025 №4734, а отже, фізично не має можливості проживати, виховувати та піклуватись дітьми. 
Водночас, суд звертає увагу на те, що зазначення у резолютивній частині рішення суду про залишення на проживанні дитини з одним з батьків не свідчить, що суд вирішив позов про визначення місця проживання дітей, оскільки у такому разі суд лише констатує, з ким залишається проживати дитина після розірвання шлюбу, не змінюючи при цьому її місце проживання.
Щодо розподілу судових витрат
Згідно з ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
За змістом ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.
При зверненні до суду позивач сплатила судовий збір у сумі 2129,92 грн, що підтверджується квитанцією про сплату від 18.02.2026 №ZFAL-QEA9-7A1E (а.с.8 зворотній бік). 
Відповідно до пп. 3 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору, що підлягає сплаті при зверненні фізичною особою до суду з позовною заявою не майнового характеру та з позовною заявою про розірвання шлюбу становить по 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає по 1331 грн 20 коп. за кожну вимогу. 
Водночас, при поданні до суду процесуальних документів в електронній формі, передбачених ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір», застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
У зв`язку з визнанням відповідачем позову до початку розгляду справи, відповідно до положень ч.1 ст. 142 ЦПК України, ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», позивачу з державного бюджету підлягає поверненню 50 відсотків суми сплаченого судового збору при поданні позовної заяви за вимогу про розірвання шлюбу, а решта 50 відсотків - підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
Отже, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 50 відсотків суми сплаченого судового збору у сумі 1064,96 грн, а решта 50 відсотків суми сплаченого судового збору у сумі 1064,96 грн - поверненню з державного бюджету.
На підставі викладеного та керуючись ст. 4, 5, 13, 76-83, 141, 265 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
Позовні вимоги  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та залишення проживання дітей разом із матір`ю – задовольнити частково. 
Розірвати шлюб, укладений 17.08.2007 року між ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ) та ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ), зареєстрований у Київському відділі реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 507.
Залишити проживання малолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом із матір`ю – ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_4 ).
В решті позовних вимог відмовити. 
Стягнути з  ОСОБА_2  на користь  ОСОБА_1  50 відсотків суми сплаченого судового збору у розмірі 1064 (одна тисяча шістдесят чотири) грн 96 коп. 
Повернути  ОСОБА_1 з державного бюджету 50 відсотків суми сплаченого судового збору у розмірі 1064 (одна тисяча шістдесят чотири) грн 96 коп. за платіжним дорученням від 18.02.2026 №ZFAL-QEA9-7A1E. 
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: https://court.gov.ua/fair/sud.
Сторони по справі
Позивач ОСОБА_1 , адреса: Австрія, Відень, РНОКПП НОМЕР_4 .
Відповідач ОСОБА_2 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 .

Суддя О.Я.Василенко