Кропивницький апеляційний суд 

№ провадження 33/4809/18/26 Головуючий у суді І-ї інстанції Куценко О. В. 
Категорія - 472  Доповідач у суді ІІ-ї інстанції Онуфрієв В. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.02.2026 року. суддя Кропивницького апеляційного суду Онуфрієв В.М., за участю секретаря Сакари І.І., представників Кропивницької митниці Крамарчука С.Я., Бабіної В.О., особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та в її інтересах захисника – адвоката Прибори І.І., розглянув у відкритому судовому засіданні, апеляційну скаргу представника Кропивницької митниці Бабіної В.О. на постанову Фортечного районного суду м. Кропивницького від 25 вересня 2025 року, якою провадження у справі про порушення митних правил відносно ОСОБА_1 за ст. 472 Митного кодексу України закрито у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколу про порушення митних правил №0035/90100/2025 від 17.04.2025 року, ОСОБА_1 ставиться в провину, що 26.03.2025 року до митного контролю нею подано митну декларацію типу ІМ40ДЕ «25UA901020002181U7 для здійснення митного оформлення товарів: папір та картон фільтрувальний та папір для фільтрації з в містом вуглецю. Декларантом ОСОБА_1 вказано в митній декларації код УКТ ЗЕД 4811590000 із ставкою ввізного мита 0 %. Разом з тим, після здійснення митного контролю та проведення експертного дослідження було встановлено невідповідність наявного складу товару із зазначеним в технічних характеристиках. У зв`язку із цим, митницею прийнято рішення про зміну код УКТ ЗЕД на №56031490000. За даних обставин, ставка ввізного мита повинна складати 4,3 %, а сума недоплачених митних платежів становить 1111 грн. 66 коп. За даних обставин, декларантом порушено вимоги ст. 472 МК України.

Постановою суду першої інстанції провадження у справі про порушення митних правил відносно  ОСОБА_1 за ст. 472 Митного кодексу України закрито у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. 
Закривши провадження по справі суд послався на те, що  ОСОБА_1 було зазначено в митній декларації всі відомості про товар: його назва, технічні характеристики, склад товару на підставі товарно-супровідних документів та визначено код УКТ ЗЕД у відповідності до правил визначення даного коду. На даному етапі декларантом дотримано всі вимог до порядку митного оформлення. Той факт, що дійсний склад товару не відповідає заявленому у декларації, ОСОБА_1 не знала і не могла знати, оскільки, з`ясувати дійсний склад товару, можливо лише шляхом проведення експертного дослідження, що і було зроблено працівниками митниці в порядку митного контролю.
Проведення експертного дослідження могло бути проведено самим декларантом до подачі митної декларації, однак, дані дії є правом, а не обов`язком декларанта. Виходячи з зовнішнього вигляду та наданих документів, декларант мав підстави не сумніватися в достовірності хімічного складу товару, а відтак, мав підстави не проводити експертне дослідження. 
Дану поведінку декларанта суд розцінив, як добросовісну, про що об`єктивно засвідчили встановлені фактичні обставини справи, за яких особа дотрималася загальних норм, визначених у ст. 374 МК України, щодо зазначення відомостей про товар, з яким вона була обізнана.
При цьому, розмір завданої шкоди інтересам держави у вигляді несплачених митних платежів - 1111 грн. 66 коп., що є не значною.
Відтак, дійшов до висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 як умислу так і необережності при подачі декларації та фактично недостовірного повідомлення про склад товару, та про відсутність складу адміністративного правопорушення.

В апеляційній скарзі представник Кропивницької митниці Бабіна В.О. просила скасувати постанову та прийняти нову постанову про визнання винною ОСОБА_1 у вчиненні порушення митних правил, відповідальність за які передбачена ст.472 Митного кодексу України та накласти на неї стягнення у межах санкції ст.472 Митного кодексу України. Свої вимоги обґрунтувала тим, що суб`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 472 МК України характеризується як умислом, так і необережністю. За диспозицією вказаної статті відповідальність наступає у разі, коли відповідальна за декларування особа не заявляє за встановленою формою необхідних відомостей про товар, або заявляє їх не достовірно або не в повній мірі. Отже, законодавець: зобов`язав декларанта здійснювати декларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення відповідно до порядку, встановленого Митним кодексом України; передбачив відповідальність декларанта за подання недостовірних відомостей у митній декларації; надав право декларанту, до заповнення митної декларації, здійснювати фізичний огляд товарів, брати проби та зразки товарів. Однак, відповідно до матеріалів справи, та пояснень, ОСОБА_1 вбачається, що вона не перевіряла дані про склад товару, а тому їй не було відомо про віднесення цього товару з комерційною назвою «Carbon Ліг filter media 520g» до коду УКТ ЗЕД 5603149000. Митне оформлення базується на додержанні учасниками ЗЕД вимог законодавства про обов`язкове декларування, тобто у подання відомостей митним органам про всі товари, що переміщується через митний кордон України. Декларування виражається в поданні митної декларації, документів та інформації, необхідних для митного оформлення і митного контролю. Крім того, зміна заявленого коду товару згідно УКТ ЗЕД 4811590000 на. код товару зі і дно УКТ ЗЕД 5603149000 призвела до збільшення ставки ввізного мита з 0% на 4.3 %. як наслідок до Державного бюджету України підлягають сплаті додатково нараховані митні платежі на суму 1111,66 грн. Посилання сторони захисту па те, що дії ОСОБА_1 не являють собою винні (умисні з необережності) дії, що посягають на встановлений Митним кодексом України порядок переміщення товарів через митний кордон України та в її діях відсутній склад правопорушення передбаченого ст. 472 МК України. а також те, що вона не знала і не могла знати, що в складі товару не виявлено целюлозу, спростовуються матеріалами справи, а також вимогами МК України (257-264, 266 МКУ). Отже, порушення митних правил за ст.472 МК України, може бути вчинено як умисно, так з необережності - коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настати; шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, легковажно розраховувала па їх відвернення або не передбачала можливою і настання таких наслідків, хоч повніша була і могла їх передбачити. Вказує, що саме на декларанта покладається обов`язок вказати точні відомості про товар. У разі самостійного заповнення та подачі митної декларації декларант бере на себе відповідальність за точність вказаної інформації. В свою чергу, до подання митної декларації у Кронивницьку митницю, декларант ОСОБА_1 правом на проведення фізичного огляду вантажу, з метою визначення точних відомостей про товари та інші предмети, які дають змогу зробити висновок про їх країну походження, класифікацію згідно з Українською класифікацію товарів зовнішньоекономічної діяльності (УКТ ЗЕД), кількісні та якісні характеристики, а також однозначно ідентифікувати їх тощо, що передбачено частиною 2 статті 266 Митного кодексу України, - не скористалась. Тим самим підтверджуючи наявність точних відомостей про характеристики товару (наявність, найменування або назва, кількість тощо), необхідних для заповнення митної декларації у звичайному порядку. Отже, фізичний огляд товару є правом, а не обов`язком декларанта, проте в силу положень ст. 257 МК України, задекларувати товар, який переміщується через митний кордон і вказати в декларації точні та повні відомості про нього, є саме обов`язком. Крім того, зазначає, що зазначений випадок класифікації товару не є складним випадком класифікації у розумінні ч.5 ст. 69 Митного кодексу України, а співробітниками ВМО № 1 митного поста «Кронивницький» виконувались обов`язкові форми митного контролю згенеровані автоматизованою системою управління ризиками.

В запереченнях на апеляційну скаргу представника митниці захисник – адвокат Прибора І.І. в інтересах ОСОБА_1 вказав, що заявлені ОСОБА_1 у ЕМД відомості про товар точно відповідали відомостям, вказаним у товарно-супровідних документах, що були надані їй фірмою продавцем товару. Представник митного органу в апеляційній скарзі зазначає, що декларант не скористалася своїм правом згідно з ч.2 ст. 266 МК України та не здійснила фізичний огляд товарів перед поданням митної декларації, що у свою чергу призвело до неправильного заявленого коду товару згідно УКТ ЗЕД. Разом з тим, митний орган, посилаючись на невиконання ОСОБА_1 передбачених законом прав, не надав ні суду першої інстанції, а ні апеляційному суду жодних належних та достатніх доказів, які свідчать про наявність умислу в її діях, а також не довів той факт, що декларанту достовірно було відомо про невідповідність опису товару і те, що вона мала у своєму розпорядженні які-небудь дані, які б свідчили про невідповідність товаросупровідних документів фактичним характеристикам товару.
Твердження апелянта, що зазначений випадок класифікації товару не є складним випадком класифікації у розумінні ч.5 ст. 69 МК України, а співробітниками ВМО № 1 митного поста «Кропивницький» виконувались обов`язкові форми митного контролю згенеровані автоматизованою системою управління ризиками суперечить чинному законодавству.
Зокрема, відповідно до ч.5 ст.69 МК України під складним випадком класифікації товару розуміється випадок, коли у процесі контролю правильності заявленого декларантом або уповноваженою ним особою коду товару виникають суперечності щодо тлумачення положень УКТ ЗЕД, вирішення яких потребує додаткової інформації, спеціальних знань, проведення досліджень тощо. 
Згідно з правовою позицією Верховного Суду викладеною у постанові від 22.05.2020 року по справі №751/1477/17 «враховуючи ту обставину, що з метою перевірки правильності заявлених позивачем відомостей у митній декларації документи були передані до відділу класифікації товарів відповідача, тобто до осіб зі спеціальними знаннями, Суд вважає, що у даній ситуації мав місце складний випадок класифікації товарів у розумінні статті 69 МК України». Сам по собі факт зазначення у митній декларації невірного коду УКТ ЗЕД і коригування розміру нарахованих митних платежів не може бути підставою для складання протоколу про порушення митних правил. Рішення про класифікацію товарів, відповідно до якого товар підлягає митному оформленню за іншим, ніж вказано у митній декларації кодом згідно УКТ ЗЕД не свідчить про обов`язкову наявність вини декларанта у визначенні невірного коду товару і, відповідно, не повинно в обов`язковому порядку розцінюватися як підстава для складання протоколу про порушення митних правил.
За таких обставин, наведені в апеляційній скарзі твердження про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 472 МК України є безпідставними.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши, представників Кропивницької митниці, які просили задовольнити подану апеляційну скаргу, особу яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та в її інтересах захисника – адвоката Прибору І.І., які заперечили проти задоволення апеляційної скарги, з`ясувавши обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, зваживши доводи апеляційної скарги, а також перевіривши матеріали справи, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Відповідно до положень ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно положень ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Зокрема, стаття 487 МК України встановлює, що провадження у справах про порушення митних правил здійснюється відповідно до цього Кодексу, а в частині, що не регулюється ним, відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 486 МК України та ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону.
При цьому, за положеннями ст. 489 МК України та ст. 280 КУпАП при розгляді справи підлягають з`ясуванню такі обставини: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують її відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Перевіривши матеріали провадження апеляційний суд вважає, що розглянувши дану справу, суд першої інстанції, виконавши приписи ст. 280 КУпАП, на законних підставах дійшов висновку про відсутність події та складу адміністративного правопорушення передбаченого ст. 472 Митного кодексу України в діях ОСОБА_1 та на законних підставах закрив провадження на підставі п.1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Так, статтею 257 Митного кодексу України передбачено, що декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. 
Частиною 8 статті 264 Митного кодексу України встановлено, що з моменту прийняття митним органом митної декларації вона є документом, що засвідчує факти, які мають юридичне значення, а декларант або уповноважена ним особа несе відповідальність за подання недостовірних відомостей, наведених у цій декларації.
Відповідно до ст. 458 МК України порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх митним органам для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на митні органи цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.
Підставою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність в її діях складу адміністративного правопорушення - сукупності юридичних ознак (об`єктивних і суб`єктивних), що визначаються вчинене протиправне діяння як конкретне адміністративне правопорушення.
Тобто при складанні протоколу про порушення митних правил враховуються ознаки складу правопорушення, які мають узгоджуватись з диспозицією статті, до відповідальності за якою притягується особа. У іншому випадку відсутність однієї із ознак складу правопорушення виключає можливість притягнення особи до відповідальності.

Як вбачається з протоколу про порушення митних правил №0035/90100/2025 від 17.04.2025 року, ОСОБА_1 ставиться в провину, що 26.03.2025 року до митного контролю нею подано митну декларацію типу ІМ40ДЕ «25UA901020002181U7 для здійснення митного оформлення товарів: папір та картон фільтрувальний та папір для фільтрації з в містом вуглецю. Декларантом ОСОБА_1 вказано в митній декларації код УКТ ЗЕД 4811590000 із ставкою ввізного мита 0 %.
Разом з тим, після здійснення митного контролю та проведення експертного дослідження було встановлено невідповідність наявного складу товару із зазначеним в технічних характеристиках. У зв`язку із цим, митницею прийнято рішення про зміну код УКТ ЗЕД на №56031490000. За даних обставин, ставка ввізного мита повинна складати 4,3 %, а сума недоплачених митних платежів становить 1111 грн. 66 коп. За даних обставин, декларантом порушено вимоги ст. 472 МК України.

Натомість, враховуючи усі надані документи та докази, заслухавши учасників процесу, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 як умислу так і необережності при подачі декларації та фактично недостовірного повідомлення про склад товару, а тому у діях ОСОБА_1 відсутній склад порушення митних правил, передбачених ст. 472 МК України.
Так, на переконання Кропивницької митниці, ОСОБА_1 вчинено недекларування товарів (крім тих, що переміщуються через митний кордон України громадянами), транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, тобто незаявлення за встановленою формою точних та достовірних відомостей (наявність, найменування або назва, кількість тощо) про товари, транспортні засоби комерційного призначення, які підлягають обов`язковому декларуванню у разі переміщення через митний кордон України., у зв`язку з чим 17.04.2025 щодо неї складено протокол про порушення митних правил №0035/90100/2025 за ознаками адміністративного правопорушення, передбаченого ст.472 МК України.
З метою забезпечення виконання завдань провадження у справах про порушення митних правил, в частині повного і об`єктивного з`ясування обставин даної справи, а також з метою перевірки доводів апеляційної скарги представника митниці, апеляційним судом були повторно досліджені докази, які містяться в матеріалах справи.

Під час розгляду справи в суді першої та апеляційної інстанції ОСОБА_1 пояснила, що декларування товару відбулося на підставі товар-супровідних документів, в яких зазначено склад хімічний товару, з якого вбачається, що товар більше ніж на 50 відсотків складає з целюлози, а тому зазначення коду УКТ ЗЕД проведено по 48 розділу. Той факт, що в дійсності в складі товару взагалі не виявлено целюлозу, декларант не знала, та не могла знати та не повинна була знати. При цьому, використовуючи наявні документи, декларантом не було вчинено дії ні умисно ні з обережності.

За наведених обставин, апеляційний суд вважає обґрунтованим висновки судді місцевого суду стосовно відсутності достатніх доказів на підтвердження події правопорушення та складу адміністративного правопорушення в діях ОСОБА_1 .

Так, відповідно до ст. 472 МК України передбачена відповідальність за недекларування товарів (крім тих, що переміщуються через митний кордон України громадянами), транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, тобто незаявлення за встановленою формою точних та достовірних відомостей (наявність, найменування або назва, кількість тощо) про товари, транспортні засоби комерційного призначення, які підлягають обов`язковому декларуванню у разі переміщення через митний кордон України.
Об`єктивна сторона зазначеного правопорушення характеризується дією (недостовірне декларування), або ж бездіяльністю (недекларування). Тобто, це незаявлення за встановленою письмовою, усною, або будь-якою іншою формою відомостей або заявлення недостовірних відомостей про товари, їх митного режиму і інших відомостей для митної мети.
Відповідно до ч. 8 ст. 264 Митного кодексу України, з моменту прийняття митним органом митної декларації вона є документом, що засвідчує факти, які мають юридичне значення, а декларант або уповноважена ним особа несе відповідальність за подання недостовірних відомостей наведених у цій декларації.
Згідно п. 4 ч. 1 ст. 266 Митного кодексу України декларант зобов`язаний у випадках, визначених цим Кодексом та Податковим кодексом України, сплатити митні платежі або забезпечити їх сплату відповідно до розділу X цього Кодексу.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 було зазначено в митній декларації всі відомості про товар: його назва, технічні характеристики, склад товару на підставі товарно-супровідних документів та визначено код УКТ ЗЕД у відповідності до правил визначення даного коду. На даному етапі декларантом дотримано всі вимог до порядку митного оформлення. Той факт, що дійсний склад товару не відповідає заявленому у декларації, ОСОБА_1 не знала і не могла знати, оскільки, з`ясувати дійсний склад товару, можливо лише шляхом проведення експертного дослідження, що і було зроблено працівниками митниці в порядку митного контролю.
Проведення експертного дослідження могло бути проведено самим декларантом до подачі митної декларації, однак, дані дії є правом, а не обов`язком декларанта. Виходячи з зовнішнього вигляду та наданих документів, декларант мав підстави не сумніватися в достовірності хімічного складу товару, а відтак, мав підстави не проводити експертне дослідження.

При цьому, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що дана поведінка декларанта, є добросовісною, про що об`єктивно засвідчили встановлені фактичні обставини справи, за яких особа дотрималася загальних норм, визначених у ст. 374 МК України, щодо зазначення відомостей про товар, з яким вона була обізнана.
Також суд першої інстанції, обґрунтовано звернув увагу на розмір завданої шкоди інтересам держави у вигляді несплачених митних платежів – 1111 грн. 66 коп., що є не значною. 

Доводи апеляційної скарги про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 472 МК України, є необґрунтованими та безпідставними.
Оскільки під час оформлення митної декларації ІМ40ДЕ 25UA901020002181U7 декларантом до митного органу було подані усі наявні у неї документи на підтвердження характеристик ввезеного товару, зокрема, пакувальний лист (Packing list) б/н від 01.12.2024 року, рахунок-фактура (інвойс) (Commercial invoice) HR24- 1078 від 01.12.2024 року, коносамент (Bill of lading) QN24120440 від 01.01.2025 року, автотранспортна накладна (Road consignment note) 825 від 21.03.2025 року, супровідний документ ТІ (Dispatch note model ТІ) 25ROCT1900U20790L5 від 24.03.2025 року, сертифікат про походження товару (Certificate oforigin) 25С1300С1137/00017 від 10.03.2025 року (а.с. 19-25). При цьому, митна декларація оформлена у відповідності до наданих відправником товаросупровідних документів. Отже, заявлені ОСОБА_1 у ЕМД відомості про товар точно відповідали відомостям, вказаним у товарно-супровідних документах, що були надані їй фірмою продавцем товару.

Крім того, доводи апеляційної скарги стосовно того, що ОСОБА_1 не скористалася своїм правом згідно з ч.2 ст. 266 МК України та не здійснила фізичний огляд товарів перед поданням митної декларації, що у свою чергу призвело до неправильного заявленого коду товару згідно УКТ ЗЕД, також є необґрунтованими та безпідставними.
Як вбачається частина 2 статті 266 Митного кодексу України (МКУ) надає декларанту право перед поданням митної декларації, з дозволу митниці, проводити фізичний огляд товарів для перевірки їх відповідності документам. Отже, фізичний огляд товару є правом, а не обов`язком декларанта.  При цьому слід зазначити, що дійсний склад товару не відповідає заявленому у декларації, ОСОБА_1 не знала і не могла знати, оскільки не є фахівцем в цій галузі, а з`ясувати дійсний склад товару, можливо лише шляхом проведення експертного дослідження.
Разом з тим, митний орган, посилаючись на невиконання ОСОБА_1 передбачених законом прав, не надав суду першої та апеляційної інстанції жодних належних та достатніх доказів, які свідчать про наявність умислу в її діях, а також не довів той факт, що декларанту достовірно було відомо про невідповідність опису товару і те, що вона мала у своєму розпорядженні які-небудь дані, які б свідчили про невідповідність товаросупровідних документів фактичним характеристикам товару.

Також доводи апеляційної скарги, що зазначений випадок класифікації товару не є складним випадком класифікації у розумінні ч.5 ст. 69 МК України, а співробітниками ВМО № 1 митного поста «Кропивницький» виконувались обов`язкові форми митного контролю згенеровані автоматизованою системою управління ризиками суперечить чинному законодавству, не заслуговують на увагу та є безпідставними.
Так, відповідно до ч.5 ст.69 МК України під складним випадком класифікації товару розуміється випадок, коли у процесі контролю правильності заявленого декларантом або уповноваженою ним особою коду товару виникають суперечності щодо тлумачення положень УКТ ЗЕД, вирішення яких потребує додаткової інформації, спеціальних знань, проведення досліджень тощо. 
Згідно з правовою позицією Верховного Суду викладеною у постанові від 22.05.2020 року по справі №751/1477/17 «враховуючи ту обставину, що з метою перевірки правильності заявлених позивачем відомостей у митній декларації документи були передані до відділу класифікації товарів відповідача, тобто до осіб зі спеціальними знаннями, Суд вважає, що у даній ситуації мав місце складний випадок класифікації товарів у розумінні статті 69 МК України».
Сам по собі факт зазначення у митній декларації невірного коду УКТ ЗЕД і коригування розміру нарахованих митних платежів не може бути підставою для складання протоколу про порушення митних правил.
Рішення про класифікацію товарів, відповідно до якого товар підлягає митному оформленню за іншим, ніж вказано у митній декларації кодом згідно УКТ ЗЕД не свідчить про обов`язкову наявність вини декларанта у визначенні невірного коду товару і, відповідно, не повинно в обов`язковому порядку розцінюватися як підстава для складання протоколу про порушення митних правил.

Таким чином, досліджені в суді матеріали справи свідчать про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 472 МК України.
Згідно ст. 495 МК України, доказами у справі про порушення митних правил є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюються наявність або відсутність порушення митних правил, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
У пункті 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України» (з урахуванням первісного визначення принципу «поза розумним сумнівом» у справі «Авшар проти Туреччини») визначено, що доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростованих презумцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.
Відповідно до частини третьої статті 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.
Згідно зі статтею 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
З урахуванням того, що матеріали справи не містять достатніх, допустимих та належних доказів на підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 472 МК України, за обставин, викладених у протоколі про порушення митних правил, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга представника Кропивницької митниці не підлягає задоволенню.

За таких підстав, апеляційний суд не знаходить підстав для скасування постанови суду, яка є законною, вмотивованою, і такою, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи, у зв`язку з чим залишає її без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника Кропивницької митниці Бабіної В.О. – залишити без задоволення.

Постанову Фортечного районного суду м. Кропивницького від 25 вересня 2025 року, якою провадження у справі про порушення митних правил відносно ОСОБА_1 за ст. 472 Митного кодексу України закрито у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення – залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя: (підпис)