Справа № 308/9257/24

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 лютого 2026 року         місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:
головуючого судді –     Крегул М.М.,
за участю секретаря судового засідання – Бегені В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Ужгород, матеріали адміністративної справи за позовом ОСОБА_1 до Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України, про скасування постанову ББА №111507 від 14 травня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.127-3 КУпАП,-
ВСТАНОВИВ :
Позивач  ОСОБА_1  звернувся до суду з адміністративним позовом до Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України, в якому просить скасувати постанову ББА №111507 від 14 травня 2024 року про притягнення його, ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 127-3 КУпАП та провадження у справі закрити, покласти на відповідача судові витрати у справі шляхом стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України в Закарпатській області на його користь, зі сплати судового збору у розмірі 1211,20 гривень.
Позовну заяву мотивує тим, що оскаржуваною постановою його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 127-3 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 8500 гривень за те, що він у м. Ужгород на вул. Золота 2 здійснював підготовку водіїв транспортних засобів без обладнання навчального транспортного засобу дзеркала заднього виду для спеціаліста з підготовки водіїв п. 24.8 ПДР України та порушив вимоги постанови КМУ від 27 жовтня 2023 №1128 та порушив ЗУ про дорожній рух.
Проте, із постановою не погоджується, вважає, що вона підлягає скасуванню, оскільки в матеріалах адміністративного провадження відсутні будь-які відомості про те, на підставі яких документів або відомостей відповідачем зроблено висновок про те, що позивач є посадовою особою закладу, який здійснює підготовку водіїв транспортних засобів, що передбачає диспозиція ст. 127-3 КУпАП.
Зазначає, що він відповідно до наказу № 125 від 12.11.2016 року прийнятий на роботу на посаду інструктора з індивідуального навчання водінню в МПП «Крокус МГ», яка у відповідності до розділу 5 додатку А до Класифікатора професій ДК 003:2010, затвердженого наказом Держспоживстандарту України 28.07.2010 № 327, відноситься за класифікацією професії до «Інші працівники, пов`язані з наданням послуг окремим особам», які у свою чергу не є посадовими особами, оскільки не виконують організаційно-розпорядчі або адміністративно-господарські функції, а тому позивач стверджує, що він не є суб`єктом відповідальності за ст. 127-3 КУпАП.
Також вказує, що не відповідають дійсності і доводи відповідача, що позивач здійснював підготовку водіїв транспортних засобів без обладнання навчального транспортного засобу дзеркала заднього виду для спеціаліста з підготовки водіїв п 24.8 ПДР України, оскільки транспортний засіб був обладнаний таким дзеркалом заднього виду, а вимоги щодо його форми або місця установки не передбачені жодним нормативно-правовим актом.
Окрім цього позивач стверджує, що під час проведення навчання дзеркало заднього виду, яке закріплене на лобовому склі, було встановлено та після зупинки транспортного засобу, позивач почав шукати документи на транспортний засіб, відкривав сонцезахисні козирки, зачепив дзеркало і воно відпало. Коли працівники поліції підійшли до авто, то дзеркало лежало на приборній панелі. Дане дзеркало кріпиться на присосці, тому воно може відпасти і бути знов встановлено на місце. Навчання без дзеркала закріпленого на лобовому склі не проводилось.
Позивач у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, однак подав до суду заяву про розгляд справи без його участі.
Представник відповідача у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомляв, відзиву на позовну заяву не подано.
Дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно оцінивши надані докази та давши їм належну оцінку, суд встановив наступне.
Відповідно до приписів ч.1 ст.5 КАС України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, в тому числі, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.
Судом встановлено, що постановою серії ББА №111507 від 14.05.2024 року, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 127-3 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 8500,00 грн.
Зі змісту вказаної постанови слідує, що 14.05.2024 року в м. Ужгород, вул. Золота, 2, здійснював підготовку водіїв транспортних засобів без обладнання навчального транспортного засобу дзеркала заднього виду для спеціаліста з підготовки водіїв п. 24.8 ПДР України та порушив вимоги постанови КМУ від 27 жовтня 2023 №1128 та порушив Закону України «Про дорожній рух».
Згідно із п.24.8 ПДР України транспортні засоби (за винятком мотоциклів, мопедів та квадроциклів), на яких проводиться навчання, повинні мати розпізнавальні знаки «Навчальний транспортний засіб» відповідно до вимог підпункту «к» пункту 30.3 цих Правил. Транспортні засоби (за винятком автобусів), які використовуються для навчання, також повинні бути обладнані додатковими педалями зчеплення (у разі коли конструкція транспортного засобу передбачає педаль зчеплення), акселератора (у разі коли конструкція транспортного засобу допускає можливість обладнання такою педаллю) і гальмування, дзеркалом або дзеркалами заднього виду для спеціаліста з підготовки водіїв.
Диспозицією ст.127-3 КУпАП передбачена відповідальність за порушення посадовими особами закладів, їх філій чи інших відокремлених підрозділів, фізичними особами - підприємцями встановленого порядку підготовки, перепідготовки і підвищення кваліфікації водіїв транспортних засобів, а саме: здійснення підготовки, перепідготовки водіїв транспортних засобів особою, яка не має чинного документа спеціаліста з підготовки водіїв транспортних засобів; допуск осіб, які не склали теоретичний іспит, до практичної підготовки водіїв; проведення практичної підготовки водіїв з використанням транспортних засобів, обладнаних з порушенням вимог Правил дорожнього руху, або особою, яка позбавлена права керування транспортними засобами.
Отже, суб`єктами відповідальності за ст. 127-3 КУпАП виступають виключно посадові особи закладів, їх філій чи інших відокремлених підрозділів або фізичні особи-підприємці, що проводять підготовку, перепідготовку та підвищення кваліфікації водіїв транспортних засобів.
Посадовими (службовими) особами вважаються особи, які постійно, тимчасово чи за спеціальним повноваженням здійснюють функції пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій.
Посадова особа наділена певним обсягом повноважень і в їх межах має право вчиняти дії, що породжують, змінюють або припиняють конкретні правовідносини.
Таким чином, зі змісту ст.127-3 КУпАП вбачається, що суб`єктом вказаного правопорушення є лише посадові особами закладів, їх філій чи інших відокремлених підрозділів, фізичними особами - підприємцями.
Склад правопорушення встановлюється обов`язковими ознаками: об`єкт, суб`єкт, об`єктивна сторона й суб`єктивна сторона.
Відсутність однієї з ознак не створює складу правопорушення.
Згідно долученої до позовної заяви копії наказу № 125 від 12.11.2016 року директора Малого Приватного Підприємства «КРОКУС МК», позивач ОСОБА_1 був прийнятий на посаду інструктора з індивідуального навчання з 12.11.2016 року.
У відповідності до Додатка А до Класифікатора професій ДК 003:2010, затвердженого наказом Держспоживстандарту України 28.07.2010 № 327, інструктор з індивідуального навчання водінню код 8322 відноситься за класифікацією професії до «Технічні службовці та робітники», розділу «Робітники з обслуговування, експлуатації та контролювання за роботою технологічного устаткування, складання устаткування та машин».
Згідно розділу 4.8. додатку А Класифікатора професійні завдання охоплюють розроблення корисних копалин, нагляд за їх видобутком, ведення робочого процесу та виробництво продукції на устаткуванні чи машинах, керування транспортними засобами, пересувними установками, складання виробів із деталей та вузлів.
Таким чином, інструктори з індивідуального навчання водінню не є посадовими особами, оскільки не виконують організаційно-розпорядчі або адміністративно-господарські функції, а відтак доказів того, що відповідач є суб`єктом відповідальності за ст. 127-3 КУпАП матеріали справи не містять.
При винесенні постанови уповноваженою особою, яка її винесла, не встановлено таку обов`язкову ознаку складу правопорушення як його суб`єкт.
Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Відповідно до ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Слід зазначити, що ст.77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Також із наданих позивачем фотознімків вбачається, що на навчальному автомобілі наявні додаткові дзеркала заднього виду, які розмішені по бокам автомобіля зовні та одне дзеркало всередині автомобіля.
Інших доказів вини позивача у вчиненні адміністративного правопорушення суду не надано.
Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
За приписами ч. 4 ст. 159 КАС України подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.
Представником відповідача належних доказів щодо підтвердження своєї позиції суду не надано, у судове засідання представник не з`явився, у зв`язку з чим на виконання вимог ст.77 КАС України не було доведено правомірності свого рішення щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.
За таких обставин, оскільки позивач ОСОБА_1 не є тим спеціальним суб`єктом, якого може бути притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 127-3 КУпАП, що виключає наявність складу правопорушення, передбаченого даною статтею, постанова серії ББА №111507 від 14.05.2024 року підлягає скасуванню, а провадження по адміністративній справі закриттю.
Стаття 132 КАС України визначає види судових витрат, згідно з якою судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Суддя враховує, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 543/775/17 (провадження № 11-1287апп18) відступила від висновку, викладеного Верховним Судом України в постанові від 13 грудня 2016 року (провадження № 21-1410а16), та вказала, що чинне законодавство містить ставку судового збору, що підлягає сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги у справі про оскарження постанови про адміністративне правопорушення та подальшому оскарженні позивачем та відповідачем судового рішення.
У зазначеній справі за системного, цільового та граматичного тлумачення до наведеного законодавчого регулювання відносин, пов`язаних зі сплатою судового збору, Велика Палата Верховного Суду в контексті фактичних обставин справи та зумовленого ними застосування норм процесуального права зазначила, що у справах щодо оскарження постанов про адміністративне правопорушення у розумінні положень статей 287,288 КУпАП, як і в інших справах, які розглядаються судом у порядку позовного провадження, слід застосовувати статті 2-5 Закону № 3674-VІ, які пільг за подання позовної заяви, відповідних скарг у цих правовідносинах не передбачають.
Разом з тим, з огляду на необхідність однакового підходу у визначенні розміру судового збору, який підлягає застосуванню у справах щодо накладення адміністративного стягнення та справляння судового збору, він складає за подання позовної заяви 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір» від 8 липня 2011 року № 3674-VIсудовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду,у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Розмір судового збору у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення становить 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Законом України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» передбачено, що з 1 січня 2024 року встановлено прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць у розмірі 3028,00 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
З урахуванням наведеного вище з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань підлягає стягненню судовий збір в сумі 605,60 грн. на користь позивача.
На підставі наведеного, ст.ст. 280, 284, 288 КУпАП, керуючись ст.ст. 242-246, 286 КАС України, -
УХВАЛИВ:
Позовну заяву  ОСОБА_1 до Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України, про скасування постанову ББА №111507 від 14 травня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.127-3 КУпАП, задовольнити.
Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ББА № 111507 від 14.05.2024 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.127-3 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 8500 гривень - скасувати, провадження у справі закрити, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України (код ЄДРПОУ 40116086) на користь  ОСОБА_1  (РНОКПП НОМЕР_1 ) збір у сумі 605,60 грн. (шістсот п`ять грн. шістдесят коп).
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених ч. 2ст. 299 КАС України.
Судові рішення за наслідками розгляду судами першої інстанції справ, визначених ст. 286 КАС України, набирають законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Суддя Ужгородського
міськрайонного суду          М.М. Крегул