справа № 198/25/26 
провадження № 2/0198/148/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2026 року Юр`ївський районний суд Дніпропетровської області у складі судді Гайдар І.О., за участю секретаря судових засідань Довгопол О.М., представника позивачки адвоката Давидова Д.О. (в режимі відеоконференції), розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в с-щі Юріївка Павлоградського району Дніпропетровської області цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до Юріївської об`єднаної територіальної громади в особі Юріївської селищної ради Павлоградського району Дніпропетровської області про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним та визнання права власності на нерухоме майно,

в с т а н о в и в: 
Представник позивачки ОСОБА_1 адвокат Давидов Д.О. звернувся до суду з позовною заявою до Юріївської об`єднаної територіальної громади в особі Юріївської селищної ради Павлоградського району Дніпропетровської області про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним та визнання права власності на нерухоме майно, зазначивши в обґрунтування позову, що 28.02.2001 ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу № 02/64-НД, укладеного на Павлоградській товарній біржі, придбала у КСП «Заповіт Леніна» житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Право власності 11.03.2001 зареєстровано за позивачкою в КП «Павлоградське МБТІ».
Звернувшись до державного реєстратора прав на нерухоме майно для реєстрації права власності на об`єкт нерухомості в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, позивач дізналася, що наразі неможливо здійснити таку на підставі договору, який укладений на товарній біржі.
Оскільки КСП «Заповіт Леніна» як юридична особа припинена, на теперішній час нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу нерухомого майна унеможливлено. Разом з тим, сторони виконали всі зобов`язання за договором від 28.02.2001, тому ОСОБА_1 змушена звернутись до суду та просить визнати дійсним договір купівлі-продажу № 02/64-НД житлового будинку і визнати за нею право власності на нерухоме майно.
26.01.2026 у справі відкрито спрощене позовне провадження та призначено судове засідання.
Позивачка в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце судового розгляду повідомлена належним чином, не надала суду заяв з повідомленням причин неявки або з проханням відкласти розгляд справи.
Представник ОСОБА_1 адвокат Давидов Д.О. в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив задовольнити їх у повному обсязі.
Представник відповідача Юріївської селищної ради Павлоградського району Дніпропетровської області в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій просив провести розгляд справи без участі представника, проти задоволення позову не заперечував.
Суд, заслухавши пояснення представника позивачки, перевіривши матеріали справи та доводи, викладені в позовній заяві, вважає вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню.
Судом встановлено, що 28.02.2001 на Павлоградській товарній біржі між Колективним сільськогосподарським підприємством «Заповіт Леніна», з одного боку, та ОСОБА_1 , з іншого боку, укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна, за яким остання придбала житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .
Вказаний договір було зареєстровано Павлоградською товарною біржею в день його укладання 28.02.2001 за № 02/64-НД.
11.03.2001 право власності на придбане майно було зареєстровано за позивачкою та записано у відповідну реєстрову книгу КП “Павлоградське міжміське бюро технічної інвентаризації”, про що свідчить відмітка на договорі купівлі-продажу.
Згідно з рішенням Юр`ївської селищної ради від 07.12.2015 № 12-2/VІІ «Про перейменування вулиць населених пунктів Юр`ївської селищної ради» вулиця Леніна перейменована на вулицю Центральна.
Маючи намір зареєструвати право власності на вказаний будинок у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, позивачка звернулась до державного реєстратора, однак останній роз`яснив, що укладений на Павлоградській товарній біржі договір купівлі-продажу нерухомого майна № 02/64-НД від 28.02.2001 не можна вважати документом, що підтверджує її право власності на нерухомість, адже він не посвідчений нотаріально, як того вимагають відповідні норми цивільного та реєстраційного законодавства.
Разом з тим, через припинення діяльності (ліквідацію) КСП «Заповіт Леніна» на теперішній час неможливо оформити та посвідчити договір купівлі-продажу в нотаріальному порядку. 
Оскільки правовідносини між сторонами договору виникли у лютому 2001 року, застосуванню підлягають норми чинного на той час законодавства – ЦК УРСР 1963 року.
Статтею 47 ЦК УРСР була передбачена обов`язковість нотаріальної форми угоди і наслідки недотримання такої форми.
Разом з тим, згідно зі ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» не підлягали нотаріальному посвідченню угоди, які зареєстровані на біржі, якщо вони являють собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Біржовий договір з моменту його реєстрації на біржі є вчиненим правочином.
Частиною 2 статті 47 ЦК УРСР визначалось, що у разі, якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, яка потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, що виконала угоду, визнати угоду дійсною.
Відповідно до ст.ст. 224, 227 ЦК УРСР за договором купівлі-продажу продавець зобов`язувався передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язувався прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягав нотаріальному посвідченню, якщо хоча б однією зі сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягло недійсність договору (ст. 47 цього Кодексу).
Так, вимоги договору купівлі-продажу сторонами виконані, ОСОБА_1 здійснила оплату за придбане майно грошовими коштами, які КСП «Заповіт Леніна» одержав до підписання договору, що виходить з п. 3 угоди, жодних претензій щодо передачі майна не виникло, проведена державна реєстрація права власності за договором купівлі-продажу, позивачка ще з 25 листопада 1993 року проживає в житловому будинку та до 2005 року саме за цією адресою зареєструвала своє місце проживання та місце проживання членів своєї сім`ї, тому на думку суду на підставі ст.ст. 128, 153 ЦК УРСР та ст. 49 Закону України «Про власність» набула право власності на житловий будинок та правомірно володіє ним.
Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що в позасудовому порядку шляхом укладення нотаріально посвідченого договору вирішити дане питання неможливо в зв`язку з припиненням діяльності колективного сільськогосподарського підприємства, чинним законодавством не передбачено іншого порядку, а відтак вважає можливим задовольнити вимоги позивачки в частині визнання дійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна № 02/64-НД від 28.02.2001.
Щодо вимоги про визнання права власності, то суд вважає її передчасною з таких підстав.
Згідно з положеннями ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Отже, потреба у судовому визнанні права власності виникає лише у разі наявності перешкод для його реалізації або оспорювання цього права. 
Як виходить зі змісту ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР, судове рішення про визнання договору дійсним підтверджує факт виникнення правовідносин купівлі-продажу і в цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Відтак, таке рішення суду замінює собою нотаріальне посвідчення договору.
Аналогічні положення містяться і в ст. 220 ЦК України.
Стаття 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (п. 1 ч. 1) прямо передбачає, що підставою для державної реєстрації права власності є укладений в установленому законом порядку договір, предметом якого є нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва або майбутній об`єкт нерухомості, речові права на які підлягають державній реєстрації, чи його дублікат.
Оскільки рішення суду, що набрало законної сили, яким визнано дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна, усуває такий недолік (юридичну ваду) правочину як недотримання нотаріальної форми під час його укладення, такий визнаний судом дійсним договір є підставою для державної реєстрації права власності на нерухоме майно і в додатковому прийнятті рішення про визнання права власності немає потреби.
Отже, в цій частині суд відмовляє в задоволенні позову.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує заяву позивачки про залишення за нею витрат на сплату судового збору.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 43, 76-81, 89, 95, 141, 209, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд

у х в а л и в:
Позов ОСОБА_1 до Юріївської об`єднаної територіальної громади в особі Юріївської селищної ради Павлоградського району Дніпропетровської області про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним та визнання права власності на нерухоме майно задовольнити частково.
Визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна – житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , укладений між Колективним сільськогосподарським підприємством «Заповіт Леніна» (продавцем) та ОСОБА_1 (покупцем), зареєстрований 28 лютого 2001 року на Павлоградській товарній біржі за реєстровим № 02/64-НД.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду в порядку, передбаченому ЦПК України, шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення. 
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повне судове рішення складено та підписано 20 лютого 2026 року.

Суддя   І.  О.  Гайдар