ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/446/26 Справа № 243/1425/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Дюміна Н. О. Суддя у 2-й інстанції - Агєєв О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Агєєва О.В.,
суддів: Гапонова А.В., Халаджи О.В. 
за участю секретаря судового засідання: Усенко Я.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпро цивільну справу №243/1425/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Міністерства оборони України в особі Департаменту соціального забезпечення Міністерства оборони України, про встановлення факту перебування на утриманні, за апеляційною скаргою представника Міністерства оборони України - Лисенка Володимира Юрійовича, на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 28 травня 2025 року, ухвалене у складі судді Дюміної Н.О., -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області з позовом до ОСОБА_2 , Міністерства оборони України в особі Департаменту соціального забезпечення Міністерства оборони України, про встановлення факту перебування на утриманні.
В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що 01 квітня 1995 року між нею та ОСОБА_3 був зареєстровано шлюб. Від шлюбу у них народився син - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 26 листопада 2013 року рішенням Слов`янського міськрайонного суду шлюб було розірвано.
Позивач зазначає, що продовжувала мешкати з ОСОБА_3 та з лютого 2014 року вони відновили подружні відносини та стали знову мешкати однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Разом з ними мешкав їхній син ОСОБА_2 .
З лютого 2014 року по день смерті ОСОБА_3 вони мешкали за адресою: АДРЕСА_1 . Факт проживання однією родиною було встановлено рішенням Слов`янського міськрайонного суду по справі №243/1437/24 від 16 липня 2024 року.
Позивач зазначає, що проживаючи однією сім`єю, вони мали спільний бюджет, з якого купували продукти харчування, одяг, сплачували комунальні послуги. Під час сумісного проживання вона практично не працювала та перебувала на повному утриманні ОСОБА_3 , який останній час працював та був керівником ГО «Спортивний Клуб рукопашного бою «Беркут», а з 25 лютого 2022 року він був мобілізований та проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , до загибелі ІНФОРМАЦІЯ_2 .
До загибелі чоловік ОСОБА_3 повністю забезпечував родину, купував одяг, продукти харчування, сплачував за комунальні послуги, купував побутову техніку.
Встановлення факту перебування на утриманні ОСОБА_3 потрібно їй для отримання виплат у зв`язку з його загибеллю під час бойових дій.
У зв`язку з чим просила суд встановити факт перебування ОСОБА_1 на утриманні ОСОБА_3 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 28 травня 2025 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Міністерства оборони України в особі Департаменту соціального забезпечення Міністерства оборони України, про встановлення факту перебування на утриманні – задоволено. Встановлено факт перебування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на утриманні ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Не погодившись з вказаним рішенням суду, представника Міністерства оборони України - Лисенко В.Ю. подав апеляційну скаргу, в якій вважає, що рішення суду не відповідає та прямо суперечить нормам матеріального права.
Вважає, що суд першої інстанції прийшов до помилкових висновків, вказавши, що заявник перебував на утриманні у військовслужбовця ОСОБА_3 , загиблого ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Заявник ні яким чином не підтвердив вказаного факту та не надав жодних належних та достатніх доказів щодо його підтвердження, а судом першої інстанції цього враховано не було.
Звертає увагу, що повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, окрім допомоги померлого. Якщо крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то необхідно встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування. Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалась систематично, протягом певного періоду часу і що померлий виконував обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. Основне значення допомоги необхідно з`ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів. 
Наголошує на тому, що заявником не було надано жодних належних доказів на підтвердження доходів померлого для співвідношення їх розміру та встановлення факту утримання, так як повинно бути доведено, що дохід померлого був єдиним джерелом доходу.
У зв`язку з чим просив суд рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 28 травня 2025 року скасувати та ухвалити нове рішення, про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Позивач  ОСОБА_1 , скориставшись своїм правом, через представника ОСОБА_4 подала відзив, в якому вважає апеляційну скаргу Міністерства оборони України, на законне і обґрунтоване рішення Слов`янського міськрайонного суду від 28 травня 2025 року, надуманою, та безпідставною.
В апеляційної скарги зазначає, що апелянтом, крім загальних фраз, ні яких обґрунтувань своїх вимог не зазначено. Ні один із доводів, на які посилається Міністерство оборони України, не ґрунтується на доказах та на законних підставах, всі вони надумані і не законні. 
Єдина мета складення апеляційної скарги, це не допустити вступу в законну силу, законному рішенню Слов`янського міськрайонного суду, якомога більший час і затягнути виконання рішення суду, тим самим позбавляючи ОСОБА_1 на отримання одноразової грошової допомоги 
ОСОБА_3 постійно був працевлаштований та отримував заробітну плату, ОСОБА_1 працевлаштовувалась періодично та не мала постійного доходу, доходи ОСОБА_3 значно перевищували доходи ОСОБА_1 та були основним джерелом засобів до існування для його сім`ї зокрема для цивільної дружини ОСОБА_1 , які він отримував протягом життя та під час проходження військової служби протягом особливого періоду воєнного стану в Україні до моменту загибелі. 
Згідно з довідкою про грошове забезпечення, виданою військовою частиною НОМЕР_1 в період з квітня 2022 по жовтень 2022 року ОСОБА_3 отримав доходи в сумі 820127,23 грн., при тому, що ОСОБА_1 у 2022 році не була працевлаштована.
Надані позивачем докази повністю підтверджують факт перебування ОСОБА_1 на утриманні у ОСОБА_3 .
У зв`язку з чим просив суд рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 28 травня 2025 року залишити без змін, апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Сторони в судове засідання апеляційного суду не з`явились про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись у встановленому законом порядку.
Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи, які не з`явились в судове засідання оскільки, відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги і відзиву, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з частиною першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

Судом встановлено, 01 квітня 1995 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 укладено шлюб.
Рішенням Слов`янського міськрайонного суду від 26 листопада 2013 року у справі №2/243/3733/2013 шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 розірвано.
Після припинення шлюбу ОСОБА_3 та ОСОБА_1 продовжили проживати однією сім`єю до смерті ОСОБА_3 . Дана обставина встановлена рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 16 липня 2024 року у справі №243/1437/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Міністерства оборони України в особі Департаменту соціального забезпечення Міністерства оборони України про встановлення факту проживання однією сім`єю, яке набрало законної сили.
Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 13 вересня 1995 року, ІНФОРМАЦІЯ_5 народився ОСОБА_2 , його батьками є: ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .
Згідно з довідкою про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № 20-19/2-119 за адресою: АДРЕСА_1 у період з 10 грудня 2002 року по 07 листопада 2022 року зареєстровані ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .
Відповідно до довідки відділу з надання адміністративних послуг Слов`янської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області №393089-21-05 від 23 серпня 2024 року за адресою: АДРЕСА_1 разом з ОСОБА_1 проживав ОСОБА_2 по дату військової служби 25 лютого 2022 року.
Згідно з квитанціями ОСОБА_3 періодично сплачував комунальні послуги за адресою АДРЕСА_1 .
Відповідно до довідки командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 перебував на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 з 25 лютого 2022 року по 28 жовтня 2022 року.
Згідно довідки від 15 червня 2023 року №3285 про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, сержант ОСОБА_3 в період з 27 квітня 2022 року по 28 жовтня 2022 року брав участь у заходах необхідних для забезпечення оборони України.
Повідомлення про його смерть було видано на ім`я ОСОБА_1 (сповіщення сім`ї загиблого) в якому зазначено, що її чоловік загинув та повідомлено, що цей документ є підставою для подання документів для призначення пенсії (матеріальної допомоги) і надання пільг в установленому законодавством порядку.
Відповідно до лікарського свідоцтва про смерть № 6339 від 31 жовтня 2022 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , смерть настала в зоні військових дій.
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у с. Сергіївка Сватівського району Луганської області у віці 52 років, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 , виданим Слов`янським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Краматорському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) від 07 листопада 2022 року.
За час спільного проживання однією сім`єю із ОСОБА_3 без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 була працевлаштована у ФОП ОСОБА_6 у період з жовтня 2018 року по вересень 2020 року та їй було нараховано дохід у період з жовтня 2018 – 31 грудня 2018 року – 9815,18 грн., у період з 01 січня 2019 року — 31 грудня 2019 року – 50452,26 грн., у період з 01 січня 2020 року – лютий 2020 року – 41078,48 грн. 
У період з жовтня 2020 року по грудень 2021 року ОСОБА_1 була працевлаштована у ФОП ОСОБА_7 та їй було нараховано дохід у період з жовтня 2020 по грудень 2020 року – 15000 грн. (по 5000 грн. на місяць), у період з 01 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року – 72881,58 грн. (по 6000 грн. на місяць).
Починаючи з 2022 року доходів не отримувала.
ОСОБА_3 згідно з довідкою про грошове забезпечення, виданою військовою частиною НОМЕР_1 в період з квітня 2022 року по жовтень 2022 року отримав дохід в сумі 820127,23 грн.
Крім того ОСОБА_3 , згідно з довідкою Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області Форми ОК-5, отримував у період з 2015 по 2022 роки доходи, а саме: за 2015 рік - 13674 грн., за 2016 - 34768,97 грн., за 2017 рік – 73340,17 грн., за 2018 рік – 89871,79 грн., за 2019 рік -106509,88 грн., за 2020 рік – 138340,60 грн., за 2021 рік – 162553,45 грн., за 2022 рік – 794295,87 грн.
Згідно відомостей отриманих від Другої Слов`янської державної нотаріальної контори від 13 травня 2025 року за №147/01-16, спадкова справа після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , не заводилась.
Згідно відомостей отриманих від відділу державної реєстрації актів цивільного стану по Донецькій області від 25 квітня 2025 року за №28.20/34/363/25/Сз, в результаті перевірки проведеної за книгами актових записів, актовий запис про шлюб відносно ОСОБА_1 за період 26 листопада 2013 року по 28 жовтня 2022 року не знайдено.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що заробітна плата та доходи ОСОБА_3 значно перевищували доходи ОСОБА_1 та були основним джерелом засобів до існування для його сім`ї, зокрема для цивільної дружини ОСОБА_1 , які він отримував протягом життя та під час проходження військової служби протягом особливого періоду воєнного стану в Україні до моменту загибелі військовослужбовця, тому даний факт був доведений.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).
Відповідно до норм статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із частиною першою статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.
У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (частина друга статті 315 ЦПК України).
Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтересів інших осіб.
Аналогічні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 17 червня 2024 року у справі № 753/21178/21 та від 11 вересня 2024 року № 335/4669/23.

У позовній заяві ОСОБА_1 просить суд встановити факт її перебування на утриманні загиблого чоловіка ОСОБА_3 для отримання виплат у зв`язку з його загибеллю під час бойових дій, оскільки вона перебувала на його утриманні, отримувала від нього допомогу, що була для неї постійним і основним джерелом засобів до існування.

Відповідно до статті 16-1 Закону «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції, чинній на час смерті ОСОБА_3 ) у випадках, зазначених у підпунктах 1–3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого). Утриманцями вважаються члени сім`ї, які мають право на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» за загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста (особу, звільнену з військової служби, смерть якої настала протягом року після звільнення). 
Відповідно до частини першої статті 30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (в редакції, чинній на час смерті ОСОБА_3 ) право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які перебували на їх утриманні (стаття 31).
Непрацездатними членами сім`ї вважаються діти, брати, сестри та онуки, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали особами з інвалідністю до досягнення 18 років. Водночас братам, сестрам та онукам право на пенсію надається у тих випадках, якщо у них немає працездатних батьків (пункт «а» частини четвертої статті 30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Члени сім`ї померлого вважаються такими, що перебували на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них остійним і основним джерелом засобів до існування (частина перша статті 31 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»).
Механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначений у Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975 (далі – Порядок № 975; у редакції, чинній на момент смерті ОСОБА_3 ).
Положеннями пункту 5 Порядку №975 регламентовано, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується рівними частинами членам сім`ї, батькам та утриманцям загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста. Члени сім`ї та батьки загиблого (померлого) військовослужбовця визначаються відповідно до Сімейного кодексу України, а утриманці – відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
У пункті 10 Порядку №975 визначено перелік документів, які подають члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого), яким призначається та виплачується одноразова грошова допомога.
Зокрема, передбачено, що особи, які не були членами сім`ї загиблого, але перебували на його утриманні, додають до заяви рішення суду або нотаріально посвідчений правочин, що підтверджуватиме факт перебування заявника на утриманні загиблого (померлого).
Як вже зазначалось, для цілей визначення того, чи є особа утриманцем у розумінні чинного на момент виникнення спірних правовідносин законодавства, необхідно встановити, чи має така особа право на призначення пенсії в разі втрати годувальника за приписами Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»
Тому застосовним у питанні підтвердження факту перебування особи на утриманні для цілей отримання одноразової грошової допомоги є Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затверджений постановою Правління Пенсійного фонду України від 30 січня 2007 року №3-1 (далі – Порядок №3-1).
Відповідно до пункту 13 розділу ІІ Порядку №3-1 за документи про перебування на утриманні непрацездатних членів сім`ї приймаються, зокрема, рішення суду про встановлення факту перебування непрацездатного члена сім`ї на утриманні померлого годувальника.
Отже, як Порядком №975, так і Порядком №3-1 передбачено подання особою, яка перебувала на утриманні, відповідного судового рішення про встановлення цього юридичного факту.

Колегія суддів зазначає, що за потреби в особових справах військовослужбовців зберігаються документи, які підтверджують відомості про утриманців, внесених до послужного списку (див. пункт 13 розділу ІІІ, додаток 7 до Інструкції з організації обліку особового складу в системі Міністерства оборони України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 15 вересня 2022 року №280, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Однак положення статті 16-1 Закону №2011-ХІІ та Порядку №975 свідчать, що для цілей призначення та отримання одноразової грошової допомоги утриманці визначаються відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Системний аналіз наведеного вище законодавства дозволяє зробити висновок, що відсутність (наявність) даних про утриманців у документах персонального обліку військовослужбовців не є відомостями, які самі по собі мають суттєвий вплив на визначення статусу утриманця, який має право на призначення та виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку зі смертю військовослужбовця.
Отже, гарантією реалізації права на соціальний захист утриманців загиблих військовослужбовців є судовий порядок встановлення юридичного факту перебування фізичної особи на утриманні з метою отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку зі смертю військовослужбовця.
Така ж правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 лютого 2026 року у справі №308/17634/23.

Повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, крім допомоги померлого. Якщо крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то судам слід встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування.
Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу, померлий взяв на себе обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. Основне значення допомоги слід з`ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів.
Таким чином, у спірних правовідносинах для встановлення факту перебування особи на утриманні померлого, судам необхідно дослідили зазначені обставини в сукупності та враховувати, що одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів чи окреме проживання від померлого не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання.
Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 13 січня 2021 року у справі № 592/17552/18, від 22 жовтня 2020 року у справі № 210/343/19, від 22 травня 2019 року у справі № 520/6518/17, від 27 червня 2018 року у справі № 210/2422/16-ц, підстави для відступу від якого відсутні.

Члени сім`ї померлого вважаються такими, що перебували на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування (положення статті 31 Закону № 2262-ХІІ).
Отримання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не може бути безумовною підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні.
Отже, на підтвердження (спростування) перебування фізичної особи на утриманні померлого закон вимагає надання відповідних доказів (довідки про склад сім`ї, спільне проживання або утримання, медичні документи, виписки з банківських рахунків, довідки про доходи, чеки, квитанції, договори про оплату комунальних, навчальних, медичних послуг, показання свідків, фото/відеоматеріали, листування (особистого або ділового характеру), які зумовлюють дослідження судом обставин приватного життя утриманця та особи, яка надавала утримання.
Утримання може полягати у систематичній грошовій допомозі у виді витрат на утримання житла, його ремонті, сплату комунальних платежів, купівлі продуктів харчування, речей першої необхідності тощо. Тому, отримання позивачем інших виплат не можуть бути перешкодою для визнання факту перебування її на утриманні.
Така ж правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 лютого 2026 року у справі №308/17634/23, у постанові Верховного Суду від 24 вересня 2025 року у справі № 442/1002/24.

Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 16 липня 2024 року у справі №243/1437/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Міністерства оборони України в особі Департаменту соціального забезпечення Міністерства оборони України, встановлено факт проживання ОСОБА_1 до ОСОБА_3 однією сім`єю. Дане рішення набрало законної сили.
З довідок форми ОК-5 ОСОБА_1 , форми ОК-5 ОСОБА_3 , вбачається, що за період з 2015 року по 28 жовтня 2022 року ОСОБА_1 отримувала доходи, але вони були значно меншими ніж доходи ОСОБА_3 .
ОСОБА_3 згідно з довідкою про грошове забезпечення, виданою військовою частиною НОМЕР_1 в період з квітня 2022 по жовтень 2022 року отримав доходи в сумі 820127,23 грн.
Із вказаної довідки також вбачається, що ОСОБА_3 отримував під час військової служби протягом воєнного стану додаткове грошове забезпечення у розмірі 100000 грн. відповідно до п.2 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», оскільки дохід отриманий від військової частини становив за деякі місяці більше 100000 грн.
Дохід ОСОБА_3 тільки за 8 місяців 2022 року склав 820127,23 грн., а ОСОБА_1 за аналогічний період не отримала доходу взагалі.

Згідно з квитанціями ОСОБА_3 періодично сплачував комунальні послуги за адресою АДРЕСА_1 , купував побутову техніку.

Повідомлення про смерть ОСОБА_3 було видано на ім`я ОСОБА_1 (сповіщення сім`ї загиблого) в якому зазначено, що її чоловік загинув та повідомлено, що цей документ є підставою для подання документів для призначення пенсії (матеріальної допомоги) і надання пільг в установленому законодавством порядку. 

Суд першої інстанції, дослідивши надані докази, прийшов до обґрунтованого висновку про підтвердження факту перебування позивача ОСОБА_1 на утриманні ОСОБА_3 , оскільки він постійно був працевлаштований та отримував заробітну плату, ОСОБА_1 працевлаштовувалась періодично та не мала постійного доходу, доходи ОСОБА_3 значно перевищували доходи ОСОБА_1 та були основним джерелом засобів до існування для його сім`ї, зокрема для позивача ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги про те, що заявником не надано жодних належних доказів на підтвердження доходів померлого для співвідношення їх розміру та встановлення факту утримання, так як повинно бути доведено, що дохід померлого був єдиним джерелом доходу є безпідставними та спростовуються наданими до суду довідками форми ОК-5 ОСОБА_1 , форми ОК-5 ОСОБА_3 , з яких вбачається, що за період з 2015 року по грудень 2021 року дружина ОСОБА_3 позивач ОСОБА_1 отримувала доходи, але вони були значно меншими ніж доходи загиблого чоловіка, а у 2022 році не отримувала доходів взагалі.
Інші доводи апеляційної скарги зводяться до не згоди позивача із судовим рішенням та на правильність висновків суду першої інстанції не впливають.

Колегія суддів враховує, що як неодноразово вказував ЄСПЛ, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (§§ 29—30 рішення ЄСПЛ у справі «Руїз Торія проти Іспанії», заява №18390/91). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії», заява № 49684/99). 

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року; SERYVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909|04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд вважає, що підстав для скасування рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 28 травня 2025 року немає.

Відповідно до ч.ч.1, 13 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
З огляду на висновок про залишення апеляційних скарг без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат немає.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд –

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника Міністерства оборони України - Лисенка Володимира Юрійовича - залишити без задоволення.
Рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 28 травня 2025 року у справі №243/1425/25 - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:

Повний текст постанови складено 23.04.2026 року.

Головуючий суддя О.В.Агєєв