Справа №: 343/411/26 
Провадження №: 2-а/343/15/26 
РІШЕННЯ
I М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 квітня 2026 року м.Долина

Долинський районний суд Iвано-Франкiвської областi в складi:
головуючого – суддi Лицура І.М.,
секретаря судового засідання – Бойків В.П., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Долина Калуського району Івано-Франківської області справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови № 135 від 11.02.2026 року по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210 КУпАП,
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просив визнати незаконною та скасувати постанову № 135 від 11.02.2026 року про притягнення його до адміністративної відповідальності, винесену ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 підполковником ОСОБА_2 , а провадження у справі закрити в зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення. Свої вимоги мотивував тим, що 09 лютого 2026 року в с.Сенечів Калуського району Івано-Франківської області до нього підійшли працівники поліції разом з працівниками ТЦК, яким він пояснив, що є непридатним до військової служби за віком та станом здоров`я, оскільки на той момент йому виповнилося 59 років 11 місяців, а також він є особою з інвалідністю 3 групи. Він надав працівникам ТЦК всі необхідні документи, однак, його проти волі відвезли до ІНФОРМАЦІЯ_3 , де знову переглянули його документи і відпустили. 23 лютого 2026 року засобами поштового зв`язку йому прийшли протокол № 99 від 09.02.2026 року, постанова № 135 про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210 КУпАП та повідомлення про час і місце винесення постанови. Оскаржуваною постановою його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП за те, що він нібито порушив вимоги п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист» і абз. 4 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», оскільки, будучи непридатним до військової служби у мирний час та обмежено придатним у військовий час, не пройшов ВЛК до 05.06.2026 року. Дана постанова винесена безпідставно та не підтверджена належними і допустимими доказами. На день винесення оскаржуваної постанови він по віку вже є непридатним до військової служби, у військовому квитку міститься запис за 1983 рік про його непридатність до військової служби за станом здоров`я, так як він є особою з інвалідністю. Крім того, у застосунку «Резерв+» зазначено «дані уточнено вчасно», «дата уточнення – 12.07.2024 року», що свідчить про те, що ним не вчинено жодних порушень військового обліку. Він подав документи про інвалідність до ІНФОРМАЦІЯ_4 ще в 2014 році, що є підставою для відстрочки від мобілізації, і після цього жодних повісток і повідомлень від початку повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України не отримував. Він проживає у віддаленому гірському селі Сенечів і лише у 2024 році придбав мобільний телефон і зареєструвався у застосунку «Резерв+». Жодної інформації про необхідність проходження ВЛК йому не направлялося. Оскаржувана постанова не містить даних про те, що його було належно повідомлено про час і місце проходження ВЛК саме в строк до 05.06.2025 року. Більше того, відповідачем порушено порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення, оскільки провадження у справі здійснювалося без його участі, внаслідок чого він був позбавлений можливості скористатися своїми процесуальними правами.
30 березня 2026 року ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 полковником ОСОБА_3 подано до суду пояснення по справі (а.с. 33-34), в яких він просить відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 з тих підстав, що останій своїми діями вчинив правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, а саме: порушив вимоги п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист» і абз. 4 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», оскільки, будучи непридатним до військової служби у мирний час та обмежено придатним у військовий час, не пройшов ВЛК до 05.06.2026 року, за що на нього правомірно накладено штраф у розмірі 17 000,00 грн. Постановляючи оскаржувану постанову, начальник ІНФОРМАЦІЯ_5 діяв правомірно та у межах повноважень, у спосіб, визначений Конституцією та законами України, постанова є обгрунтованою, прийнята з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення. 
Представник позивача згідно ордера на надання правничої допомоги серії АТ № 1130620 від 27.02.2026 року (а.с. 17) адвокат Кажук В.Б. подав до суду додаткові письмові пояснення (а.с. 42-44), в яких вказав, що оскаржуваною постановою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП за порушення п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист» та абз. 4 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», що фактично є ознаками вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. Відтак, відповідачем неправильно кваліфіковано дії ОСОБА_4 , що є підставою для закриття провадження у справі за відсутністю складу адміністративного правопорушення. 
В судове засідання позивач та його представник адвокат Кажук В.Б. не з`явилися, останній у додаткових письмових поясненнях висловив прохання про розгляд справи за їх відсутності, де також просив скасувати постанову № 135 від 11.02.2026 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, винесену ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 підполковником ОСОБА_2 , а провадження у справі закрити в зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення (а.с. 44).
Представник ІНФОРМАЦІЯ_1 в судове засідання також не з`явився, у поясненнях по справі ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 полковник ОСОБА_5 зазначив клопотання про розгляд справи без участі представника відповідача.
Дослідивши та оцінивши здобуті й перевірені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлений позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного.
Як встановлено в судовому засіданні та підтверджується протоколом № 99 про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210 КУпАП від 09.02.2026 року, складеним офіцером групи розгляду та супроводження адміністративних правопорушень лейтенантом юстиції ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_6 (а.с. 9-10), ОСОБА_1 покладено в провину те, що він у відведений законом період часу не прибув для проходження повторного медичного огляду з метою визначення придатності до військової служби, чим порушив п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист» та абз. 2 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», тобто вчинивадміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210 КУпАП.
За результатами розгляду вказаного протоколу, ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 підполковником ОСОБА_2 винесено постанову № 135 про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210 КУпАП від 11.02.2026 року (а.с. 6-7), якою встановлено, що під час опрацювання матеріалів справи та перевірки даних через реєстр «Оберіг», на підставі протоколу № 2230 від 09.02.2026 року, з`ясовано, що військовозобов`язаний ОСОБА_1 під час дії в Україні особливого періоду порушив вимоги п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист» та абз. 4 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а саме: будучи, непридатним до військової служби у мирний час та обмежено придатним у військовий час, не пройшов військово-лікарську комісію до 05.06.2025 року, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210 КУпАП, за що на нього накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000,00 грн.
Згідно ст.ст. 1,3 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військовий обов`язок встановлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України. Виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, цей Закон, Закони України «Про оборону України», «Про Збройні Сили України», «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію».
Відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», громадяни зобов`язані проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у розвідувальних органах України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.
Відповідно до п. 2 Закону України «Про внесення зміни до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист» від 12 лютого 2025 року № 4235-IX, який набрав чинності 15 лютого 2025 року, громадяни України віком від 25 до 60 років, які були визнані обмежено придатними до військової служби до набрання чинності цим Законом (крім осіб, визнаних в установленому порядку особами з інвалідністю), з дня набрання чинності цим Законом (з 15 лютого 2025 року) зобов`язані до 5 червня 2025 року пройти повторний медичний огляд з метою визначення придатності до військової служби.
Такі громадяни зобов`язані самостійно звернутися до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані та резервісти Служби безпеки України до Центрального управління або регіональних органів Служби безпеки України, військовозобов`язані та резервісти розвідувальних органів України - до відповідного підрозділу розвідувальних органів України) або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного та резервіста з метою отримання направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду.
Таким чином, вказані вище особи (віком від 25 до 60 років, які були визнані обмежено придатними до військової служби до набрання чинності цим Законом) повинні самостійно ініціювати проходження ВЛК шляхом звернення до ТЦК.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , будучи обмежено придатними до військової служби на час набрання чинності Законом України «Про внесення зміни до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист» від 12 лютого 2025 року № 4235-IX, який набрав чинності 15 лютого 2025 року, був зобов`язаний до 5 червня 2025 року пройти повторний медичний огляд з метою визначення придатності до військової служби, однак, цей обов`язок не виконав, тобто порушив вимоги вищевказаного Закону.
При цьому, у даному випадку Закон не зобов`язував органи ТЦК та СП направляти відповідні повістки чи повідомлення громадянам, які є обмежено придатними до військової служби про явку для отримання направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду, навпаки громадянин, який є обмежно придатним до військової служби, був зобов`язаний самостійно звернутися до відповідного ТЦК та СП або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного та резервіста для отримання такого направлення.
Твердження позивача про те, що він є особою з інвалідністю 3 групи, тому вказаний обов`язок на нього не поширюється, суд не приймає до уваги, оскільки жодних доказів, які б підтверджували його статус особи з інвалідністю, суду не надано.
Однак, як вбачається з оскаржуваної постанови № 135 від 11.02.2026 року (а.с. 6-7), ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 210 КУпАП, якою встановлено відповідальність за порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, незважаючи на те, що існує спеціальна норма – стаття 210-1 КУпАП, якою передбачено відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, що має місце у випадку з ОСОБА_1 . 
Отже, в оскаржуваній постанові відповідач не врахував приписів ст. 210-1 КУпАП та невірно кваліфікував дії позивача, помилково притягнувши його до відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП.
Неправильність кваліфікації дій позивача підтверджується також протоколом № 99 про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210 КУпАП від 09.02.2026 року, де в мотивувальній частині міститься правильне посилання на порушення ОСОБА_1 ст. 210-1 КУпАП, тобто порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчинене в особливий період, та посиланням на цю ж норму в письмових пояненнях по справі ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 полковника ОСОБА_7 (а.с. 33-34).
Неправильна кваліфікація або відсутність такої у постанові у справі про адміністративне правопорушення свідчить про відсутність в діях особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, об`єктивної сторони інкримінованого їй адміністративного правопорушення, і, як наслідок, відсутність складу даного адміністративного правопорушення.
Таким чином, в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП, а тому постанова № 135 від 11.02.2026 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП, винесена ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником ОСОБА_2 , є незаконною, її слід скасувати, а провадження в справі про адміністративне правопорушення закрити за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу цього адміністративного правопорушення.
Що стосується доводів позивача про порушення відповідачем процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення, то суд виходить з наступного.
Згідно ч. 1 ст. 268 КУпАП, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Всупереч викладеному відповідач виніс оскаржувану постанову за відсутності позивача, який не був належно повідомлений про дату, час та місце розгляду справи про притягнення його до адміністративної відповідальності.
У спірних правовідносинах має місце порушення принципів Резолюції Комітету Міністрів Ради Європи 77 (31) від 28 вересня 1977 року, зокрема: право бути вислуханим, що означає, що щодо будь-якого адміністративного акту, який за своїм характером може несприятливо впливати на права, свободи або інтереси особи, така особа може пред`явити факти й аргументи та, у відповідних випадках, докази, що будуть ураховані адміністративним органом.
Право бути вислуханим під час розгляду його справи, дійсно віднесено до одного основних складових (принципів) адміністративної процедури.
Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 2 КАС України, особа має право на участь у процесі прийняття рішення, яке стосується її інтересів.
Право бути почутим, складова частина принципу верховенства права. Суб`єкт владних повноважень повинен застосовувати його, приймаючи рішення, що матиме вплив на права, свободи чи інтереси особи, особливо, якщо це рішення може мати несприятливі наслідки для особи. Особа, щодо якої приймають рішення, має право бути вислуханою суб`єктом владних повноважень: вона може наводити обставини та докази на їх підтвердження, правові аргументи тощо.
Порушення права особи бути вислуханою, має наслідком протиправність ухваленого суб`єктом владних повноважень рішення, у тому разі, якщо особа мала повідомити інформацію чи надати пояснення.
Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП, а тому постанова № 135 від 11.02.2026 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за вказаною статтею, винесена ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 підполковником ОСОБА_2 , є протиправною і її слід скасувати в зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу даного адміністративного правопорушення.
Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення, тому суд вважає за необхідне провадження в справі закрити, оскільки відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закритттю у випадку відсутності події та складу адміністративного правопорушення.
На підставі викладеного, ст.ст. 7,9,210,210-1,245,251,252,280,283,284 Кодексу України про адміністративні правопорушення, керуючись ст.ст. 241-246,250,286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 
У Х В А Л И В:
Позов задоволити.
Скасувати постанову № 135 від 11.02.2026 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП, винесену ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником ОСОБА_2 , а провадження в справі про адміністративне правопорушення закрити за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу даного адміністративного правопорушення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Рішення може бути оскаржено до восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.
Позивач: ОСОБА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Долинським РВ УМВС в Івано-Франківській області 30.10.1997 року. 
Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_6 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_3 .

Суддя: