КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

Справа № 757/30893/25-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/824/6539/2026

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
12 березня 2026 року м. Київ
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів 
судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Болотова Є.В.,
суддів: Музичко С.Г., Сушко Л.П., 

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Будсервісматеріали 1» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, 
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 06 жовтня 2025 року, ухваленого під головуванням судді Головко Ю.Г.,- 
встановив:

У червні 2025 року ТОВ «Будсервісматеріали 1» звернулось до суду із названим позовом.
ТОВ «Будсервісматеріали 1» просило стягнути із ОСОБА_1 заборгованість за утримання машиномісця у розмірі 8 833 грн 71 коп. та витрати на правничу допомогу у розмірі 3 000 грн 00 коп. 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач є власником машиномісця № НОМЕР_1 , яке розташоване в підземній автостоянці за адресою: АДРЕСА_1 .
ТОВ «Будсервісматеріали 1» зазначало, що відповідач не сплачує за надані послуги утримання машиномісця № НОМЕР_1 , внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 8 833 грн 71 коп.
Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 06 жовтня 2025 рокуназваний позов задоволено.
Стягнутоз ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Будсервісматеріали 1» заборгованість у розмірі 6 750 грн 00 коп., інфляційну складову боргу у розмірі 1 666 грн 47 коп.,  3 % відсотків річних у розмірі 417 грн 24 коп.
Стягнутоз ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Будсервісматеріали 1» витрати зі сплати судового збору у розмірі 3 028 грн 00 коп., витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3 000 грн 00 коп.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне встановлення обставин, які мають значення для справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення суду про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України дана справа розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. 
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із обґрунтованості та доведеності наявності у відповідача заборгованості перед ТОВ «Будсервісматеріали 1» у розмірі  8 833 грн 71 коп. 
Колегія суддів не може повністю погодитися із розміром заборгованості, яка підлягає стягненню із ОСОБА_1 .
Стягуючи із відповідача витрати на правничу допомогу у розмірі 3 000 грн 00 коп. судом першої інстанції враховано співмірність обсягу наданих адвокатом послуг та виконаних робіт із складністю справи.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.
Встановлено, що ОСОБА_1 є власником машиномісця № НОМЕР_1 , яке розташоване в підземній автостоянці за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується інформаційною довідкою із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
ТОВ «Будсервісматеріали 1» надає послуги по утриманню вказаного машиномісця, забезпеченню пропускного режиму, прибирання території, автоматичної пожежної сигналізації, охорони. 
Позивач зазначав, що з метою впорядкування договірних відносин 18 серпня 2023 року на адресу ОСОБА_1 направлено лист за вих. № 14 з проханням надати примірник договору за № 63-23ЛУ-А про участь у комунальних, експлуатаційних витратах підземної автостоянки і прилеглої території.
ОСОБА_1 відмовилася надати примірник договору, посилаючись на те що товариство не є стороною договору та дана інформація є конфіденційною.
Відтак, між сторонами відсутній письмовий договір про надання послуг з утримання та обслуговування машиномісця № НОМЕР_1 (секція Б), розташованого в підземній автостоянці по АДРЕСА_1 .
Позивачем укладено перелік договорів з підрядними організаціями щодо постачання електроенергії, води, теплопостачання, по обслуговуванню підземної автостоянки (прибирання, обслуговування систем систем паркінгу, охорони). 
Обґрунтовуючи позов, ТОВ «Будсервісматеріали 1» повідомило, щоОСОБА_1 користується наданими послугами позивача утримання належного їй машиномісця та не виконує належним чином своє зобов`язання по їх сплаті.
Позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за утримання машиномісцяу розмірі 8 833 грн 71 коп. (заборгованість у розмірі 6 750 грн 00 коп., інфляційні нарахування у розмірі 1 666 грн 47 коп., 3 % річних у розмірі 417 грн 24 коп.) та витрати на правничу допомогу у розмірі 3 000 грн 00 коп. 
Відповідно до положень ч. 4 ст. 319 ЦК України, власність зобов`язує.
Згідно ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом, тобто означена стаття встановлює презумпцію обов`язку власника нести усі витрати, пов`язані з утриманням належного йому майна, в тому числі, з оплати комунальних та інших наданих йому послуг, поза залежністю від того, чи користується він ними безпосередньо чи ні. До таких витрат належать витрати, пов`язані зі зберіганням майна, його ремонтом, забезпеченням збереження його властивостей тощо. Такий обов`язок власника є похідним від належних йому, як абсолютному володарю, правочинів володіння, користування та розпорядження майном. Невиконання власником свого обов`язку по утриманню своєї власності може створювати небезпеку для третіх осіб.
За ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.
Вказані положення законодавства встановлюють презумпцію обов`язку власника нести усі витрати, пов`язані з утриманням належного йому майна, у тому числі з оплати комунальних та інших наданих йому послуг, поза залежністю від того, чи користується він ними безпосередньо чи ні.
До таких витрат належать витрати, пов`язані зі зберіганням майна, його ремонтом, забезпеченням збереження його властивостей тощо. Такий обов`язок власника є похідним від належних йому, як абсолютному володарю, правочинів володіння, користування та розпорядження майном. Невиконання власником свого обов`язку по утриманню своєї власності може створювати небезпеку для третіх осіб.
Відтак, власник нерухомого майна у вигляді машиномісця у паркінгу також несе обов`язок з оплати витрат на утримання цього майна (машиномісця).
Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Правило ст. 526 ЦК України є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.
Тобто, належним виконанням зобов`язання з боку відповідача є щомісячна сплата позивачу вартості наданих послуг.
Відповідно до ст. ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.
Житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг (ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».
Дослідивши матеріали справи, колегією суддів встановлено, що ТОВ «Будсервісматеріали 1» є експлуатаційною організацією та надає послуги з утримання машиномісць у підземному паркінгу будинку за адресою: АДРЕСА_1 .
ОСОБА_1 є власником машиномісця № НОМЕР_1 , яке розташоване в підземній автостоянці за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується інформаційною довідкою із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Згідно розрахунку заборгованості, складеним директором ТОВ «Будсервісматеріали 1» заборгованість ОСОБА_1 за надані послуги за період із квітня 2021 року по травень 2025 року становить 8 833 грн 71 коп. (заборгованість у розмірі 6 750 грн 00 коп., інфляційні нарахування у розмірі 1 666 грн 47 коп., 3 % річних у розмірі 417 грн 24 коп.).
За ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний, оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
У постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15 зроблено висновок, що хоча у ч. 1 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.
Вказаний правовий висновок є незмінним.
Відтак, під час розгляду справи про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги визначальним є встановлення факту надання обслуговуючою організацією (позивачем) житлово-комунальних послуг особам, які є їх споживачами (відповідачу), та правильність нарахування заборгованості за житлово-комунальні послуги.
Розв`язуючи спір, судом першої інстанції обгрунтовано стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Будсервісматеріали 1» заборгованість за утримання машиномісця у розмірі 6 750 грн 00 коп.
Звертаючись до суду із позовом, ТОВ «Будсервісматеріали 1» просило стягнути з відповідача за період із квітня 2021 року по травень 2025 року інфляційні нарахування у розмірі 1 666 грн 47 коп. та 3 % річних у розмірі 417 грн 24 коп.
Так, за змістом ст. 625 ЦК України нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності (спеціальним видом цивільно-правової відповідальності) боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Відтак, законодавець визначає обов`язок боржника на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахування рівня інфляції за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та три проценти річних за увесь час прострочення, тобто з моменту порушення грошового зобов`язання до момент його усунення.
На правовідносини, що виникли між учасниками справи, поширюється дія ч. 2 ст.625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.
Колегія суддів звертає увагу на те, щозгідно Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України № 2102-ІХ від 24 лютого 2022року  «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово продовжувався та триває.
Постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2022 № 206  «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» до 29 грудня 2023 року було визначено, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за  житлово-комунальні послуги.
Постанова набрала чинності з дня її опублікування і застосовується з 24 лютого 2022 року.
Згідно п. 3 постанови Кабінету Міністрів України № 1405 від 29 грудня 2023 року «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо оплати житлово-комунальних послуг», яка набрала чинності 30 грудня 2023 року, п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 05 березня 2022 року № 206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» викладено у такій редакції: «1. Установити, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється:
нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення плати за житлово-комунальні послуги населенням (у тому числі населенням, що проживає у будинках, де створено об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, житлово-будівельні (житлові) кооперативи або яким послуги надаються управителем чи іншою уповноваженою співвласниками особою за колективним договором) в територіальних громадах, що розташовані на територіях, на яких ведуться бойові дії (територіях можливих бойових дій, активних бойових дій, активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси) або тимчасово окупованих Російською Федерацією, відповідно до переліку, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій (до дати припинення можливості бойових дій, завершення бойових дій, завершення тимчасової окупації), або якщо нерухоме майно споживача було пошкоджено внаслідок воєнних (бойових) дій за умови інформування про такі випадки відповідного виконавця комунальної послуги (для послуги розподілу природного газу з урахуванням вимог Правил безпеки систем газопостачання, затверджених наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості від  15 травня 2015 року № 285)».
Відтак, з 30 грудня 2023 року заборона на нарахування штрафних санкцій, припинення/зупинення надання житлово-комунальних послуг та стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги у зв`язку з неоплатою їх в неповному обсязі стосується виключно територій, де ведуться бойові дії (можливих бойових дій) або тимчасово окупованих територій.
Місто Київ не входило та не входять до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затверджених наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій від 22грудня 2022 року №309.
Враховуючи вищевикладене, нараховані позивачем на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних за період із 24 лютого 2022 року по 30 грудня 2023 року не підлягають стягненню із  ОСОБА_1 .
Судом першої інстанції помилково задоволено позовні вимоги у цій частині. 
УТОВ «Будсервісматеріали 1» виникло право на стягнення 3 % річних та інфляційної складової боргу із відповідача за період із квітня 2021 року по 23 лютого 2022 року та за період із 31 грудня 2023 року по травень 2025 року.
Дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що з відповідача підлягає стягненню інфляційна складова боргу у розмірі 1 201 грн 36 коп., 3 % річних у розмірі 300 грн 50 коп.
Доводи апеляційної скарги про те, що між позивачем та відповідачем відсутні договірні відносини, колегія суддів відхиляє, оскількинезважаючи на відсутність письмового договору про надання послуг з утримання автопаркінгу (машиномісця) між сторонами у справі фактично склалися саме такі договірні правовідносини. ТОВ «Будсервісматеріали 1» фактично надаються послуги з утримання та обслуговування машиномісця, які не можуть бути відокремлені, а тому ОСОБА_1 , як власник нерухомого майна, зобов`язана їх оплачувати.
Звертаючись до суду із позовом, представник ТОВ «Будсервісматеріали 1» просив вирішити питання про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу у розмірі 3 000 грн 00 коп. 
На підтвердження витрат на правничу допомогу представником ТОВ «Будсервісматеріали 1» надано копію: договору про надання правової допомоги від 03 жовтня 2024 року; додаткової угоди № 05-05-2025 від 05 травня 2025 року; акту приймання-передачі наданих послуг від 27 червня 2025 року.
У акті приймання-передачі наданих послуг зазначено про те, що гонорар адвоката становить 3 000 грн 00 коп.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).
Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.
З урахуванням критеріїв співмірності складності справи та обсягу і складності виконаної адвокатом роботи, виходячи з конкретних обставин даної справи, колегія суддів вважає, що зазначені представником ТОВ «Будсервісматеріали 1»  витрати на правничу допомогу в розмірі 3 000 грн 00 коп. є достатньо обґрунтованими.
Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Будсервісматеріали 1» має бути стягнуто витрати на правничу допомогу у розмірі 3 000 грн 00 коп.
Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин справи, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду від 06 жовтня 2025 року в частині стягнення з відповідача інфляційних втрат, 3 % річних та в частині розподілу судових витрат підлягає зміні, шляхом зменшення розміру інфляційних втрат із 1 666 грн 47 коп. до 1 201 грн 36 коп., 3 % річних із 417 грн 24 коп. до 300 грн 50 коп. та судового збору із 3 028 грн 00 коп. до 2 828 грн 55 коп.
Оскільки в силу положень п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України дана справа є малозначною, тому у відповідності до ч. 3 ст. 389 ЦПК України винесена постанова апеляційного суду касаційному оскарженню не підлягає.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 376, 382 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-  
постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Печерського районного суду міста Києва від 06 жовтня 2025 рокув частині стягнення із  ОСОБА_1 інфляційних втрат, 3 % річних та судового збору змінити, зменшивши розмір інфляційних втрат із 1 666 грн 47 коп. до 1 201 грн 36 коп., 3 % річних із 417 грн 24 коп. до 300 грн 50 коп. та розмір судового збору із 3 028 грн 00 коп. до 2 828 грн 55 коп.
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст складено 12 березня 2026 року.

Суддя-доповідач Є.В. Болотов 

Судді: С.Г. Музичко

Л.П. Сушко