ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/15403/25 Головуючий у 1 інстанції - Войтович І.І.
Суддя - доповідач - Василенко Я.М.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 квітня 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого Василенка Я.М.,
суддів Ганечко О.М., Кузьменка В.В., 
за участю секретаря Фищук Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 18.11.2025 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства економіки України про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, -
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив: 
- зобов`язати Міністерство економіки України призначити ОСОБА_1 на посаду директора департаменту праці Міністерства економіки України на підставі погодженої відповідачем заяви ОСОБА_1 від 13.03.2024 № 37 та інформації про результати спеціальної перевірки стосовно ОСОБА_1 , надісланої НАЗК до Міністерства економіки України листом від 20.03.2025 № 49-01/24222-25.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 18.11.2025 у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення, як таке, що прийняте із порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається, що наказом Міністерства соціальної політики України від 23.04.2019 № 466-к «Про призначення ОСОБА_1 », на підставі протоколу від 26.12.2018 № 183 засідання конкурсної комісії для відбору осіб на зайняття посад фахівців з питань реформ в апараті Міністерства соціальної політики України, позивача з 02.05.2019 призначено на посаду керівника експертної групи з питань охорони, безпеки та гігієни праці директорату норм та стандартів гідної праці як переможця конкурсу, і після проходження випробувального строку 03.10.2019 присвоєно 6 (шостий) ранг державного службовця.
У зв`язку із набуттям чинності Закону України від 05.12.2019 № 341-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо формування державної політики у сфері праці, трудових відносин, зайнятості населення та трудової міграції» та внесених змін до Положення про Міністерство розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 № 459 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 11.09.2019 №838), згідно яких функції формування та реалізації політики у сферах праці, трудових відносин, зайнятості населення, трудової міграції, соціального діалогу віднесено до компетенції Мінекономіки, наказом Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України від 17.01.2020 №166-к ОСОБА_1 призначено на посаду керівника експертної групи з питань охорони, безпеки та гігієни праці директорату норм та стандартів гідної праці Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України з 17.01.2020 за переведенням з Міністерства соціальної політики України.
Наказом Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України від 14.12.2020 №1861-к ОСОБА_1 призначено на посаду керівника експертної групи з питань охорони, безпеки та гігієни праці директорату розвитку ринку праці та умов оплати праці Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України з 15.12.2020 у зв`язку із зміною структури та штатного розпису Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 21.05.2021 № 504 Міністерство розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України перейменовано на Міністерство економіки України.
Відповідно, з 21.05.2021 ОСОБА_1 продовжив працювати на посаді керівника експертної групи з питань охорони, безпеки та гігієни праці директорату розвитку ринку праці та умов оплати праці Міністерства економіки України.
Наказом Міністерства економіки України від 09.09.2022 № 1022-к ОСОБА_1 призначено на посаду керівника експертної групи з питань умов праці та безпеки і здоров`я працівників директорату праці та зайнятості Міністерства економіки України з 26.09.2022 у зв`язку із зміною структури та штатного розпису Міністерства економіки України.
Наказом Міністерства економіки України від 01.11.2022 № 1469-к ОСОБА_1 присвоєно 5 (п`ятий) ранг державного службовця.
Наказом Міністерства економіки України від 28.03.2023 № 434-к ОСОБА_1 звільнено 28.03.2023 з посади керівника експертної групи з питань умов праці та безпеки і здоров`я працівників директорату праці та зайнятості Міністерства економіки України за угодою сторін, частина друга статті 86 Закону №889.
Мінекономіки в 2023 було направлено запит на проведення спеціальної перевірки ОСОБА_1 на посаду директора департаменту праці та зайнятості, на якій ОСОБА_1 працює з 29.03.2023. Відповідь відповідач отримав від НАЗК листом від 01.02.2024 № 49-01/6212-24.
Наказом Міністерства економіки України від 29.03.2023 № 435-к ОСОБА_1 з 29.03.2023 призначений на посаду директора департаменту праці та зайнятості Міністерства економіки України до призначення на цю посаду переможця конкурсу, але не більше ніж 12 місяців з дня припинення чи скасування воєнного стану.
Наказом Мінекономіки №2704 від 30.01.2024 департамент праці та зайнятості, в якому ОСОБА_1 обіймав посаду директора департаменту праці та зайнятості виключено із структури Мінекономіки, натомість було утворено два нових департаменти: департамент праці та департамент зайнятості.
Відповідно до штатного розпису Мінекономіки, введеного в дію наказом Мінекономіки від 08.03.2024 № 12-Б «Про введення в дію змін до штатного розпису апарату Міністерства економіки України на 2024 рік» посада директора департаменту праці та зайнятості, яку займав ОСОБА_1 - ліквідована.
Відповідно до вищезазначеної структури Міністерства економіки України розділ «Департамент праці та зайнятості» виключено та структуру доповнено розділами такого змісту:
«Департамент праці
Відділ з питань регулювання трудових відносин
Відділ з питань оплати праці та грошового забезпечення
Відділ з питань умов праці та безпеки і здоров`я працівників
Відділ з питань державної політики у сфері праці;
Департамент зайнятості
Відділ з питань професійного розвитку
Відділ з розвитку людського капіталу та соціального діалогу
Відділ з питань зайнятості населення
Відділ з питань трудової міграції».
Зазначені два департаменти, а саме: департамент праці та департамент зайнятості з`явилися в Міністерстві економіки України шляхом розділення департаменту праці та зайнятості на два департаменти.
13.03.2024 Мінекономіки запропонувало позивачу очолити департамент праці. ОСОБА_1 створив в Системі електронного документообігу «АСКОД», яка використовується для електронного документообігу відповідачем заяву на призначення ОСОБА_1 на посаду директора департаменту праці Міністерства економіки України від 13.03.2024 № 37, яка була погоджена 13.03.2024 заступником Міністра економіки України Т.Бережною та керівником державним секретарем Міністерства економіки України Петруком В.В.
Мінекономіки було направлено запит від 21.03.2024 №2201-16/21065-03 на проведення спеціальної перевірки ОСОБА_1 на заявлену ним посаду директора департаменту праці, та за згодою позивача, яку відповідач отримав від НАЗК листом лише від 20.03.2025 № 49-01/24222-25.
Та, як вбачається, в силу наявності виробничої необхідності Мінекономіки було прийнято рішення про здійснення кадрового добору на вакантну посаду - директора департаменту праці Мінекономіки.
Так, Мінекономіки, було отримано заяву ОСОБА_2 від 22.07.2024 з проханням про призначення його на посаду директора департаменту праці на період до призначення на цю посаду переможця конкурсу, але не більше ніж 12 місяців з дня припинення чи скасування воєнного стану.
25.07.2024 ОСОБА_2 було надано згоду на проведення спеціальної перевірки відомостей щодо нього, у тому числі відомостей поданих особисто.
Мінекономіки листом від 26.07.2024 № 2201-16/54312-03 направило запит про перевірку відомостей щодо ОСОБА_2 до НАЗК.
НАЗК інформацію про результати спеціальної перевірки стосовно ОСОБА_2 надіслало до Мінекономіки листом від 15.08.2024 № 49-01/59546-24.
Мінекономіки, з урахуванням заяви ОСОБА_2 та результатів проведеної спеціальної перевірки щодо нього, видало наказ від 23.08.2024 № 653-К «Про призначення ОСОБА_2 », яким призначено ОСОБА_2 на посаду директора департаменту праці.
Не погоджуючись із діями відповідача, непризначення його на заявлену посаду, позивач звернувся до суду першої інстанції з даним позовом.
Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що сам факт погодження заступником Міністра економіки України Бережною Т.В. та керівником державним секретарем Мінекономіки Петруком В.В. заяви ОСОБА_1 про призначення його на посаду директора департаменту праці не свідчить про неодмінне призначення його на заявлену посаду з моменту надходження результатів спеціальної перевірки, а свідчить лише про можливе таке призначення за наслідками проведеної перевірки, яке може бути про призначення чи про відсутність підстав призначення. Зазначає, що подана заява позивача є проханням прийняти його на певну посаду. У свою чергу, Мінекономіки, за визначеними нормами чинного законодавства, накладають візу (погоджують), проте така заява є лише підставою, а не обов`язком для суб`єкта призначення Мінекономіки до видання наказу про призначення на посаду.
Апелянт у своїй скарзі зазначає, що оскаржуване рішення прийнято судом першої інстанції з ненаданням належної оцінки нормам чинного законодавства, що призвело до прийняття невірного рішення, судом порушено правильність застосування норм матеріального та процесуального права.
Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції та вважає доводи апелянта безпідставними, враховуючи наступне.
Згідно із частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях, визначається Законом України «Про державну службу» № 889 (далі - Закон № 889).
Відповідно до частини першої статті 1 Закону №889, державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави, зокрема щодо:
- аналізу державної політики на загальнодержавному, галузевому і регіональному рівнях та підготовки пропозицій стосовно її формування, у тому числі розроблення та проведення експертизи проектів програм, концепцій, стратегій, проектів законів та інших нормативно-правових актів, проектів міжнародних договорів;
- забезпечення реалізації державної політики, виконання загальнодержавних, галузевих і регіональних програм, виконання законів та інших нормативно-правових актів;
- забезпечення надання доступних і якісних адміністративних послуг;
- здійснення державного нагляду та контролю за дотриманням законодавства;
- управління державними фінансовими ресурсами, майном та контролю за їх використанням;
- управління персоналом державних органів;
- реалізація інших повноважень державного органу, визначених законодавством.
Державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.
За приписами частини першої статті 3 Закону № 889, цей Закон регулює відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, визначає правовий статус державного службовця.
За частиною 1 статті 4 Закону № 889 державна служба здійснюється з дотриманням таких принципів, зокрема: верховенства права - забезпечення пріоритету прав і свобод людини і громадянина відповідно до Конституції України, що визначають зміст та спрямованість діяльності державного службовця під час виконання завдань і функцій держави (пункт 1); ефективності - раціональне і результативне використання ресурсів для досягнення цілей державної політики (пункт 6); забезпечення рівного доступу до державної служби - заборона всіх форм та проявів дискримінації, відсутність необґрунтованих обмежень або надання необґрунтованих переваг певним категоріям громадян під час вступу на державну службу та її проходження (пункт 7); стабільності - призначення державних службовців безстроково, крім випадків, визначених законом, незалежність персонального складу державної служби від змін політичного керівництва держави та державних органів (пункт 10).
Згідно статті 5 Закону №889 правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, Законом №889 та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.
Відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються Законом №889, якщо інше не передбачено законом.
Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих Законом №889.
Трудове право забороняє будь-яку дискримінацію у сфері праці, зокрема порушення принципу рівності прав і можливостей, пряме або непряме обмеження прав працівників згідно статті 2-1 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України).
Принципи державної служби забороняють всі форми та прояви дискримінації, відсутність необґрунтованих обмежень або надання необґрунтованих переваг певним категоріям громадян під час вступу на державну службу та її проходження згідно пункту 7 частини 1 статті 4 Закону №889.
Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 було подано заяву від 13.03.2024 № 37 з проханням про призначення його на посаду директора департаменту праці Мінекономіки до призначення на цю посаду переможця конкурсу, але не більше ніж 12 місяців з дня припинення чи скасування воєнного стану, яка погоджена 13.03.2024 заступником Міністра економіки України Т.Бережною та керівником - державним секретарем Міністерства економіки України Петруком В.В.
Згідно із частиною 1 статті 56 Закону України «Про запобігання корупції» №1700 (далі - Закону №1700) стосовно осіб, які претендують на зайняття посад, які передбачають зайняття відповідального або особливо відповідального становища, а також посад з підвищеним корупційним ризиком, перелік яких затверджується Національним агентством, проводиться спеціальна перевірка, у тому числі щодо відомостей, поданих особисто.
За частини 2 статті 56 Закону №1700 організація проведення спеціальної перевірки покладається на керівника (заступника керівника) державного органу, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування або їх апарату, на зайняття посади в якому претендує особа, крім випадків, установлених законом. Для забезпечення організації проведення спеціальної перевірки керівник відповідного державного органу, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування або їх апарату може визначити відповідальний структурний підрозділ.
Крім того, згідно із частиною 1 статті 57 Закону №1700 спеціальна перевірка проводиться за письмовою згодою особи, яка претендує на зайняття посади, у строк, що не перевищує двадцяти п`яти календарних днів з дня надання згоди на проведення спеціальної перевірки.
Відповідно, 20.03.2024 ОСОБА_1 було надано згоду на проведення спеціальної перевірки відомостей щодо нього, у тому числі відомостей поданих особисто.
Відповідно до абзацу 1 пункту 4 Порядку проведення спеціальної перевірки стосовно осіб, які претендують на зайняття посад, які передбачають зайняття відповідального або особливо відповідального становища, та посад з підвищеним корупційним ризиком затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 № 171 (далі - Порядок № 171) не пізніше наступного робочого дня після одержання письмової згоди претендента на посаду на проведення спеціальної перевірки орган, на посаду в якому претендує особа, надсилає до відповідних державних органів, до компетенції яких належить проведення спеціальної перевірки, або до їх територіальних органів (за наявності) запит про перевірку відомостей щодо претендента на посаду за формою згідно з додатком 2.
Листом від 21.03.2024 № 2201-16/21065-03 Мінекономіки направило запит про перевірку відомостей щодо ОСОБА_1 до Національного агентства з питань запобігання корупції як цього вимагає зазначений вище пункт 4 Порядку № 171.
НАЗК інформацію про результати спеціальної перевірки стосовно ОСОБА_1 надіслало листом від 20.03.2025 № 49-01/24222-25, який відповідачем отримано 25.03.2025, що підтверджується реєстраційним номером документу, зареєстрованим Мінекономіки за вх. № 03/32095-25.
Частина 2 статті 58 Закону України «Про запобігання корупції» визначає, що рішення про призначення (обрання) або про відмову у призначенні (обранні) на посаду, пов`язану із виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, приймається після проведення спеціальної перевірки.
За частиною 3 статті 31 Закону України «Про державну службу» рішення про призначення на посаду державної служби приймається суб`єктом призначення після проведення співбесіди з кандидатом та підписання з ним контракту про проходження державної служби (у разі укладення). Таке рішення приймається не пізніше п`яти календарних днів з дня надходження результатів спеціальної перевірки у випадку та порядку, передбачених законодавством у сфері запобігання корупції.
Однак, за результатами спеціальної перевірки ОСОБА_1 не було призначено на заявлену посаду.
Як зазначає відповідач, у зв`язку із виробничою необхідністю було прийнято рішення щодо здійснення кадрового добору на вакантну посаду - директора департаменту праці Мінекономіки, отримано 22.07.2024 заяву від кандидата ОСОБА_2 , яким 25.07.2024 було надано згоду на проведення спеціальної перевірки відомостей щодо нього, у тому числі відомостей поданих особисто, Мінекономіки листом від 26.07.2024 № 2201-16/54312-03 направило запит про перевірку відомостей щодо ОСОБА_2 до НАЗК, результат відповідачем отримано листом від 15.08.2024 № 49-01/59546-24. Та, як наслідок, Мінекономіки, видано наказ від 23.08.2024 № 653-К «Про призначення ОСОБА_2 ».
Листом від 28.03.2025 № 2201-16/26101-07 Мінекономіки повідомило про те, що призначення на посаду державної служби ОСОБА_1 не прийнято.
За наведених обставин вбачається, що процес проходження спеціальної перевірки відомостей щодо ОСОБА_1 тривав з моменту подання заяви ОСОБА_1 № 37 13.03.2024 до моменту отримання Мінекономіки інформації НАЗК про результати спеціальної перевірки стосовно ОСОБА_1 листом від 20.03.2025 № 49-01/24222-25, дата реєстрації 25.03.2025.
Тобто, вказаний процес спеціальної перевірки тривав більше року, що сторонами не заперечується.
Як вірно зазначив суд першої інстанції, нормами діючого законодавства не визначено обов`язку суб`єкта призначення щодо контролю строків спеціальної перевірки особи як проводиться НАЗК. На відповідача в даній справі покладено організацію проведення спеціальної перевірки, надіслання до відповідних державних органів, до компетенції яких належить проведення спеціальної перевірки, або до їх територіальних органів (за наявності) запит про перевірку відомостей щодо претендента на посаду за встановленою формою (згідно з додатком 2), після отриманої письмової згоди особи. Лише після проведення спеціальної перевірки особа призначається на посаду пов`язану із виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, або щодо такої особи приймається рішення про відмову у призначенні. Таке рішення приймається не пізніше п`яти календарних днів з дня надходження результатів спеціальної перевірки у випадку та порядку, передбачених законодавством у сфері запобігання корупції.
Також, чинне законодавство не визначає для НАЗК строків такої спеціальної перевірки, за пунктом 9 Порядку №171, ч. 3 ст. 58 Закону України «Про запобігання корупції» претенденти на посади, щодо яких проведена спеціальна перевірка, мають право на ознайомлення з довідкою про результати такої перевірки та в разі незгоди з її результатами можуть подати відповідному органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування свої зауваження у письмовій формі. Зазначені зауваження у семиденний строк з дня їх надходження підлягають розгляду керівником відповідного органу або його заступником відповідно до розподілу функціональних обов`язків, за результатами якого особі надається письмова відповідь.
Отже, чинне законодавство не визначає відповідальність суб`єкта призначення за необґрунтовані строки проведення спеціальної перевірки НАЗК щодо особи, яка підлягає призначенню на посаду пов`язану із виконанням функцій держави або місцевого самоврядування.
Як вбачається з матеріалів справи, після отриманої відповіді з НАЗК від 20.03.2025 № 49-01/24222-25 (зареєстрованої 25.03.2025) у Мінекономіці вже була відсутня вакантна запитувана позивачем посада, оскільки на спірну посаду наказом від 23.08.2024 № 653-К призначено ОСОБА_2 . Як наслідок, у відповідача були відсутні правові підстави для призначення позивача на спірну посаду, та відповідно приймати рішення про призначення чи про відмову за наслідками спеціальної перевірки, оскільки таке рішення приймається лише після успішного завершення спеціальної перевірки, яка проводиться за ініціативою органу, де планується зайняти посаду.
Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що сам факт погодження заступником Міністра економіки України Бережною Т.В. та керівником державним секретарем Мінекономіки Петруком В.В. заяви ОСОБА_1 про призначення його на посаду директора департаменту праці не свідчить про неодмінне призначення його на заявлену посаду з моменту надходження результатів спеціальної перевірки, а свідчить лише про можливе таке призначення за наслідками проведеної перевірки, яке може бути про призначення чи про відсутність підстав призначення.
Крім викладеного, колегія суддів звертає увагу, що подана заява позивача є проханням прийняти його на певну посаду. У свою чергу, Мінекономіки, за визначеними нормами чинного законодавства, накладають візу (погоджують), проте така заява є лише підставою, а не обов`язком для суб`єкта призначення Мінекономіки до видання наказу про призначення на посаду.
За таких обставин, колегія суддів виходить із того, що правова природа спеціальної перевірки полягає у її обов`язковості як передумови призначення особи на посаду. Водночас, рішення про призначення або відмову у призначенні може бути прийняте суб`єктом призначення виключно за наявності вакантної посади та після завершення відповідної перевірки.
У даному випадку, оскільки на час завершення спеціальної перевірки щодо ОСОБА_1 спірна посада була вже зайнята, то у Мінекономіки об`єктивно були відсутні правові підстави як для призначення позивача на цю посаду, так і для прийняття окремого рішення про відмову в призначенні за результатами такої перевірки. Прийняття подібного рішення в умовах відсутності вакантної посади суперечило б змісту та меті відповідної процедури, яка ініціюється саме щодо конкретної вакантної посади.
Разом з цим, суд апеляційної інстанції враховує, що спеціальна перевірка проводиться за ініціативою органу, в якому передбачається зайняття посади, і є процедурно пов`язаною саме з фактом існування вакантної посади. Втрата вакантності посади до завершення перевірки виключає можливість реалізації її результатів у вигляді індивідуального акта про призначення чи відмову в призначенні.
Таким чином, доводи апелянта про протиправність бездіяльності відповідача щодо неприйняття рішення за результатами спеціальної перевірки є безпідставними, оскільки у відповідача були відсутні передбачені законом умови для прийняття такого рішення.
За наведених обставин, колегія суддів приходить до висновку про відсутність з боку Мінекономіки порушення частини третьої статті 31 Закону «Про державну службу» так і частини 2 статті 58 Закону України «Про запобігання корупції», частини першої статті 8 Конституції України, частини другої статті 38 Конституції України, частини другої статті 43 Конституції України.
При цьому, належними та достатніми доказами протилежного апелянтом не доведено.
Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.
Надаючи оцінку всім доводам учасників справи, судова колегія також враховує рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому суд зазначив, що «…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід…».
Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. 
Апелянт не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт незаконності рішення суду першої інстанції.
Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 316 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. 
Керуючись ст.ст. 243, 244, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 18.11.2025 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328-331 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Василенко Я.М. 

Судді: Ганечко О.М. 

Кузьменко В.В.

Повний текст постанови виготовлений 06.04.2026.